Справа № 639/8738/25
Провадження № 3/639/22/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
03 березня 2026 року       м. Харків
Суддя Новобаварського районного суду міста Харкова Курило В. О., за участю: секретаря судового засідання Соколової К. О., захисника – адвоката Козловської Т. В. (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:
12 листопада 2025 року о 05 год 25 хв за адресою: м. Харків, Карачівське Шосе, 8, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу – газоаналізатора Drager Alcotest 7510 (прилад ARLM-0268), результат огляду – 0,97 ‰. З результатом огляду водій ОСОБА_1 був згоден.
Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , у призначені судові засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.
Захисник Козловська Т. В. вважала за можливе розглянути справу про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно зі статтею 268 КУпАП, інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відноситься до правопорушень, по яким присутність у судовому засіданні особи є обов`язковою, та враховуючи те, що законом передбачено обмежений строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддя вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , на підставі наявних у справі доказів.
Під час судового розгляду захисник ОСОБА_2 подала на адресу суду низку клопотань, а саме:
- клопотання від 22.12.2025, в якому просила не призначати ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу правопорушника, який є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , обіймає посаду водія, постійно виконує службові та бойові завдання;
- клопотання про визнання процедури огляду недійсною від 22.12.2025, а протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №510516 від 12.11.2025 та всі матеріали, які були складені на підставі цього документу – недопустимими, недостовірними та неналежними доказами, посилаючись на те, що військовослужбовець ОСОБА_1 , відповідно до приписів ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого частинами 2-7 статті 266-1 КУпАП;
- клопотання від 30.12.2025, в якому просила визнати протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №510516 від 12.11.2025 неналежним та недопустимим доказом, у зв`язку із неправильним зазначенням місця вчинення адміністративного правопорушення.
22.12.2025 на адресу суду надійшло клопотання захисника Козловської Т. В. про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, в якому захисник просила:
- закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП;
- у разі відмови у задоволенні клопотання, врахувати військовий статус особи, її зразкову поведінку, адекватний стан під час події та відсутність суспільно-небезпечних наслідків, у зв`язку з чим просить призначити мінімальне стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами.
В обґрунтування поданого клопотання захисник Козловська Т. В. зазначає такі обставини:
- дії ОСОБА_1 хоча формально й містили ознаки адміністративного правопорушення, однак були вчинені в умовах крайньої необхідності, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення;
- пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була зроблена без належного процесуального обґрунтування, тобто за відсутності зафіксованих та об`єктивно встановлених ознак сп`яніння. За таких обставин відсутні правові підстави вважати, що водій був зобов`язаний проходити огляд, а також немає підстав для надання будь-якій його поведінці правової оцінки в межах ст. 130 КУпАП;
-  ОСОБА_1 не було належним чином роз`яснено його право на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а також порядок реалізації такого права. Після отримання результату огляду на приладі «Drager» ОСОБА_1 взагалі не було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Не роз`яснення порядку огляду та права на альтернативний медичний огляд є істотним процесуальним порушенням, оскільки безпосередньо впливає на можливість особи реалізувати своє право на захист;
- усі процесуальні дії щодо військовослужбовця у справі про адміністративне правопорушення, зокрема: виявлення ознак сп`яніння; пропозиція пройти огляд; складання адміністративних матеріалів – повинні здійснюватися виключно уповноваженими особами Військової служби правопорядку, а не працівниками поліції. Разом з цим, пропозицію пройти військовослужбовцю ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння висловив працівник поліції, а не представник Військової служби правопорядку;
- зібрані у даній справі докази не доводять «поза розумним сумнівом» винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення
23.02.2026 на адресу суду надійшли доповнення захисника Козловської Т. В. до клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, в яких вона просила врахувати наступні обставини:
- єдиною підставою зупинки транспортного засобу називалося порушення правил користування ременем безпеки, однак жодних процесуальних матеріалів щодо цього порушення складено не було, що свідчить про відсутність належно оформленої підстави зупинки;
- під час допиту у суді працівники поліції не змогли надати пояснення часовій розбіжності між часом проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, зазначеним у чеку приладу «Drager», та фактичним часом проведення такого огляду, зафіксованим на відеозаписі, що ставить під сумнів достовірність результатів огляду;
- працівниками поліції підтверджено, що у протоколі була неправильно зазначена адреса події, а відповідне уточнення здійснювалося шляхом складання службового рапорту, що не передбачено КУпАП та не може усунути істотні недоліки протоколу;
- працівники поліції у судовому засіданні не змогли пояснити, коли саме та у який спосіб право на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я було роз`яснено, що виключає можливість вважати надану особою згоду добровільною та усвідомленою.
У судовому засіданні захисник Козловська Т. В. підтримала раніше подані нею клопотання та просила суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вислухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суддя приходить до таких висновків.
Незважаючи на процесуальну позицію сторони захисту щодо невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується дослідженими доказами в їх сукупності, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №510516 від 12.11.2025, який складено стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення вимог пункту 2.9 а) ПДР України. Протокол про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 підписав, надав письмові пояснення: «згоден»;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та звітом приладу Drager, якими підтверджується, що 12.11.2025 о 05:40 проведено огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 7510, результат огляду – 0,97 ‰, з результатами огляду ОСОБА_1 був згоден;
- направленням від 12.11.2025, яким підтверджується, що 12.11.2025 о 05:27 водій ОСОБА_1 направлявся до КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з виявленням поліцейським ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук;
- письмовою розпискою ОСОБА_1 від 12.11.2025, в якій він зобов`язався не сідати за кермо транспортного засобу до повного протверезіння та зникнення ознак сп`яніння;
- відеозаписом з реєстратора службового автомобіля патрульної поліції від 12.11.2025, на якому 12.11.2025 о 05:25:28 зафіксовано момент руху та момент зупинки поліцейськими транспортного засобу «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 ;
- відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції (ID-реєстратори 470734, 472939), на яких зафіксовано проходження водієм ОСОБА_1 12.11.2025 о 05:43:23 огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 7510 (прилад ARLM-0268), результат огляду – 0,97 ‰, з результатом проведеного огляду ОСОБА_1 погодився та підписав акт огляду.
Під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту було проведено допит як свідків працівників Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3  надав пояснення про те, що він проходить службу на посаді поліцейського взводу 2 роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області. 12.11.2025 приблизно о 05 годині ранку було зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в бік Карачівського шосе. Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», підставою зупинки транспортного засобу було те, що водій ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки. Оскільки відеозапис, на якому це зафіксовано, не був якісним, постанова за порушення ПДР України не виносилася. Було встановлено, що водій ОСОБА_1 є військовослужбовцем, тому про це було повідомлено чергову частину. При спілкуванні з водієм ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), тому йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest, на що він погодився. Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння склав 0,97 ‰, з результатом проведеного огляду водій ОСОБА_1 був згоден, тому стосовно нього було складено адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після цього водія ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом та закінчено спілкування. З технічних причин у протоколі про адміністративне правопорушення було неправильно зазначено адресу зупинки транспортного засобу, що було виправлено у рапорті, який долучено до матеріалів справи.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4  надав пояснення про те, що він проходить службу на посаді поліцейського взводу 2 роти 3 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області. 12.11.2025 було зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , оскільки останній не був пристебнутий ременем безпеки. При спілкуванні з водієм ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та тремтіння пальців рук. Водій ОСОБА_1 повідомив, що вночі вживав пиво. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest, на що він спочатку хотів відмовитися, однак в подальшому пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння. Результат огляду був позитивний – менше 1 ‰, з результатом проведеного огляду водій ОСОБА_1 був згоден, тому стосовно нього було складено адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суддя вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та визнання її винуватості.
Посилання захисника ОСОБА_2 на відсутність правових підстав для зупинки поліцейськими транспортного засобу, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються дослідженими відеозаписами та показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які під час допиту у суді підтвердили, що причиною зупинки транспортного засобу було те, що водій не був пристебнутий ременем безпеки.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», однією з підстав для зупинки транспортного засобу є: якщо є інформація, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що працівники поліції здійснили зупинку цього транспортного засобу з дотриманням вимог статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому доводи сторони захисту щодо безпідставності такої зупинки є необґрунтованими та безпідставними.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог пункту 2.9 а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з приписами пунктів 7, 10 Розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 склав 0,97 ‰, що перевищує максимально допустимий цифровий показник – 0,2 проміле алкоголю в крові.
Щодо доводів захисника Козловської Т. В. про те, що працівниками поліції не було належним чином роз`яснено ОСОБА_1 право на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а також порядок реалізації такого права, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (зі змінами), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Суд враховує, що водій ОСОБА_1 погодився з результатом проведеного огляду, що підтверджується його особистим підписом у звіті приладу та в акті огляду на стан сп`яніння у відповідній графі «з результатом згоден», а тому у поліцейських були відсутні правові підстави для направлення та проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Доводи захисника Козловської Т. В. про те, що стосовно ОСОБА_1 , як військовослужбовця, діяв спеціальний порядок його огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП судом не приймається, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є водієм, а тому огляд на стан сп`яніння правильно проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП. Натомість факт перебування його у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Таким чином, огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому ст. 266-1 КУпАП, проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони розпивають алкогольні напої або вживають наркотичні чи психотропні речовини, за що передбачена відповідальність за ст. 172-20 КУпАП.
Тобто, в даному випадку огляд водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, мав проводиться на підставі ст. 266 КУпАП та будь-яких порушень чинного законодавства поліцейськими допущено не було.
Щодо розбіжності в документах між часом проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, який зазначено у чеку приладу «Drager», та фактичним часом проведення такого огляду, що зафіксовано на відеозаписі, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог статті 251 КУпАП технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису є доказами в справі про адміністративне правопорушення та відповідно до положень статей 251, 252 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Суд враховує, що розбіжність у декілька хвилин між вказаним часом на відеозаписі та часом у чеку приладу «Drager» не є суттєвою та не може бути підставою для визнання недопустимими зібраних у справі доказів, оскільки ця розбіжність жодним чином не свідчить про недостовірність результатів проведеного огляду.
Щодо посилання сторони захисту на неправильне відображення в протоколі про адміністративне правопорушення місця зупинки транспортного засобу, суд зазначає, що в рапорті поліцейського взводу 2 роти 3 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Довбуша В. від 12.11.2025 зазначено місце зупинки транспортного засобу за адресою: м. Харків, Карачівське Шосе, 8.
Допущена у протоколі неточність щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, жодним чином не впливає на обставини його вчинення та не спростовує факту вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення. 
Що стосується доводів захисника про наявність у діях ОСОБА_1 крайньої необхідності, суд зазначає, що відповідно до статті 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.
Однією з найважливіших умов правомірності стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
З досліджених відеозаписів з нагрудних реєстраторів поліцейських встановлено, що під час спілкування водій ОСОБА_1 не повідомляв інспектора поліції про обставини крайньої необхідності, зокрема і про обставини виконання ним термінового невідкладного завдання чи розпорядження командування.
Таким чином, під час розгляду справи не встановлено будь-яких обґрунтованих підстав вважати, що водій ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту до суду не надано.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Оскільки за результатами проведеного огляду встановлено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, це є порушенням вимог пункту 2.9 а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином,в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Вирішуючи питання про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.
Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення на водіїв у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Як вбачається з цієї норми, КУпАП виключає можливість при визнанні винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладення адміністративного стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Крім цього, нормами КУпАП не передбачена можливість накладення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено законом.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, суд застосовує додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санацією ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки це стягнення є обов`язковим.
Враховуючи вищевикладене, суддя накладає на порушника ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу на користь держави в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, що є необхідним та достатнім стягненням для запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір – 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2026 року – 3 328 грн), що складає 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 251, 252, 268, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника Козловської Т. В. про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – відмовити.
ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) (отримувач коштів: ГУК Харківськ обл/Харків обл/21081300, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу адміністративне стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення штрафу.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.
Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Суддя        В. О. Курило