ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Р І Ш Е Н Н Я
20 квітня 2026 року 	 	Справа № 926/901/26	

За позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товаривства з обмеженою відповідальністю "ЛІЛАК"

про стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару в сумі 61005,00 грн

Суддя Тинок О.С.
Секретар судових засідань Марущак Л.В.

Представники:
від позивача (у режимі ВКЗ) – Смиковський Є.А.
від відповідача – не з`явився

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Товаривства з обмеженою відповідальністю "ЛІЛАК" про стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару в сумі 61005,00 грн.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2026 року, справу №926/901/26 передано на розгляд судді Тинок О.С.
Ухвалою суду від 06 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Підготовче засідання призначено на 23 березня 2026 року. 
09 березня 2026 року представник позивача через підсистему “Електронний суд” направив до суду заяву (вх. №922) про участь у судовому засіданні, призначеному на 23 березня 2026 року у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду. Заяву задоволено ухвалою суду від 09 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 року відкладено розгляд справи по суті на 06 квітня 2026 року.
24 березня 2026 року представник позивача через підсистему “Електронний суд” направив до суду заяву (вх. №1156) про участь у судовому засіданні, призначеному на 06 квітня 2026 року у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду, яку суд задовольнив ухвалою від 24 березня 2026 року.
У судовому засіданні 06 квітня 2026 року оголошено перерву до 20 квітня 2026 року.
Представник позивача у судовому засіданні 20 квітня 2026 року підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, явку належного представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву до суду не подано.
Так, відповідач був повідомлений про розгляд справи №926/901/26 господарським судом шляхом отримання копій ухвал суду від 06 березня 2026 року, 09 березня 2026 року, від 23 березня 2026 року, від 24 березня 2026 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи довідками про доставку ухвал до зареєстрованого електронного кабінету відповідача в ЄСІТС.
Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Також з огляду на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався своїми процесуальними правами, суд вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані позивачем матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
05 червня 2025 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Лілак” (далі-постачальник) укладено Договір № 325/ВОЗ-2025 (далі-договір) згідно з умовами якого постачальник зобов`язується поставити замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари (пункт 1.1 Договору).
Відповідно до пункту 1.2. Договору найменування та кількість товару зазначена в додатку № 1 до договору. Код ДК 021:2015:15320000-7 Фруктові та овочеві соки.
Згідно із пунктом 4.1. договору його ціна складає 525000 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% - 87500,00 грн.
Розрахунки за товар, що поставляється без порушень строків або вимог щодо якості або тари або упаковки або маркуванням, замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 30 календарних днів або до 10 календарних днів у випадку поставки продовольчого товару вітчизняного виробництва, з дати прийняття товару на склад замовника та/або на склади військових частин Національної гвардії України (товароодержувачів), факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб постачальника та замовника (товароодержувача) на відповідній видатковій накладній (пункт 5.1. Договору).
Пунктом 6.1. Договору сторони узгодили, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці замовника, яка вручається під особистий підпис постачальнику (представнику постачальника).
Не пізніше 5 числа кожного місяця або в інші дні за викликом замовника по телефону постачальник (представник постачальника) прибуває до замовника для отримання письмової заявки. У разі не прибуття вищезазначених осіб, вона надсилається постачальнику рекомендованим листом або ціним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в розділі 15 цього договору. У разі надсилання заявки засобами поштового зв`язку вона вважається врученою постачальнику з дня отримання замовником фіскального чеку про сплату поштового відправлення.
У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.
У випадку корегування інформації яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами телефонного зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним.
Відповідно до пункту 6.2. Договору передача товару здійснюється в пункті відвантаження військових частин національної гвардії України, розташованих у Київській області. Військові частини будуть визначені заявкою замовника згідно планів-графіків поставок Головного управління національної гвардії України. Місця поставки можуть бути змінені з урахуванням потреби національної гвардії України.
У разі відсутності у замовника та/або товароодержувача складських приміщень для зберігання товару замовник та/або товароодержувач може укласти договір про тимчасове зберігання товару, відповідно до якого приймання товару може здійснюватися в місцях відповідального зберігання товару.
Поставка товару здійснюється постачальником власними силами та засобами (пункт 6.3. Договору).
Згідно із пунктом 6.4. Договору при передачі товару постачальник повинен направити до замовника (товароодержувача) уповноваженого представника, який має право підпису на необхідних документах та який зобов`язаний передати всю необхідну товарно-супровідну документацію на товар, а замовник (товароодержувач) зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару. Присутність постачальника (уповноваженого представника) під час приймання товару замовником (товароодержувачем) є обов`язковою.
Відповідно до пункту 6.6 Договору замовник (товароодержувач) розпочинає приймання товару при наявності у постачальника (представника постачальника), особи, яка бере участь у обігу товару, супровідних документів вказаних у пункті 6.5 договору.
Пунктами 7.1.1 та 7.1.2 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, приймати поставлений належної якості товар разом з належним чином оформленими товарно-супровідними документами, вказаними у пункті 6.5 договору.
Згідно із пунктом 7.2.1 Договору замовник має право у випадку порушення постачальником своїх зобов`язань щодо порядку постачання товару, у тому числі його кількості або якості або термінів або строків або маркування або тари або упаковки, при зміні постачальником в односторонньому порядку умов договору чи відмови від виконання договору, відмови постачальника від зміни на обґрунтовану вимогу замовника істотних умов договору у випадках передбачених статтею 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, замовник в односторонньому порядку, має право відмовитись від цього договору у повному обсязі або частково.
Про односторонню відмову від договору у повному обсязі або частково, замовник повідомляє постачальника рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу постачальника, зазначену в цьому договорі, за 5 календарних днів до дати розірвання цього договору. У таких випадках договір вважається відповідно зміненим або розірваним згідно з умовами викладеними в письмовому повідомлені замовника, надісланому па адресу постачальника.
Пунктом 7.3 Договору передбачено, що постачальник зобов`язаний:
- забезпечити поставку товару у строки та на умовах, передбачених цим договором (пункт 7.3.1 Договору);
- прибувати особисто або направляти представника постачальника який діє на підставі довіреності чи іншого належного документа, що посвідчує повноваження цієї особи до замовника для отримання письмової заявки на поставку товару (пункт 7.3.6 Договору);
- забезпечити своєчасне отримання поштових відправлень (кореспонденції) за цим договором, у тому числі на відповідному об`єкті поштового зв`язку (пункт 7.3.7 Договору).
Відповідно до пункту 8.1 Договору за не виконання або неналежне виконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність, передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та договором.
У пункті 8.3 Договору сторони узгодили між собою, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору в повному обсязі.
У разі поставки неякісного (некомплектного товару або поставки товару з порушенням вимог щодо безпечності або придатності або порушенням розділу 2 цього договору) постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості цього товару. Факт поставки недоброякісного товару підтверджується актом приймального контролю, складеним замовником (товароодержувачем) та/або протоколами випробувань та/або експертними висновками, виданими уповноваженою лабораторією. Зазначений товар не зараховується постачальнику у виконання поставки і підлягає заміні в строк 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання постачальником вказаного акту. У разі заміни товаром з порушенням вимог щодо безпечності або придатності або з порушенням вимог розділу 2 цього договору постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості такого товару за кожен такий випадок зафіксований замовником (товароодержувачем). Факт заміни товаром з порушенням вимог щодо безпечності або придатності або з порушенням вимог розділу 2 цього договору підтверджується актом приймального контролю, складеним замовником (товароодержувачем). Сплата штрафу не звільняє постачальника від виконання обов`язку за цим договором (пункт 8.4 Договору).
Згідно із пунктом 8.8 Договору сторони домовилися, що строк позовної давності три роки застосовується для вимог про стягнення з постачальника штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня).
Відповідно до пункту 8.9 Договору сторони домовилися, що за прострочення виконання постачальником зобов`язань за договором, нарахування штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) припиняється через рік від дня, коли зобов`язання мало бути викопано.
Сплата постачальником визначених цим договором штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) не звільняє його від обов`язку відшкодовувати за вимогою замовника збитки, завдані порушенням договору (реальні збитки, упущена вигода) у повному обсязі. Сплата штрафних санкцій, а також відшкодування збитків не звільняє постачальника від виконання зобов`язань в натурі (пункт 8.10 Договору).
Пунктом 12.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та продовженого Указами Президента України від14 березня 2022 року № 133/2022 Про введення воєнного стану в Україні, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 17 травня 2022 року № 341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 12 серпня 2022 року № 573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 07 листопада 2022 року № 757/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 06 лютого 2023 року № 58/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 01 травня 2023 року № 254/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 26 липня 2023 року № 451/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 06 листопада 2023 року № 734/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 05 лютого 2024 року № 49/2024 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 06 травня 2024 року № 271/2024 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 23 липня 2024 року № 469/2024 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, від 28 жовтня 2024 року № 740/2024 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні та від 14 січня 2025 року № 26/2025 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні та від 15 квітня 2025 року № 235/2025 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні а в частині оплати за поставлений Товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору продовжується автоматично, у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 15 травня 2025 року № 235/2025 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, але не довше ніж до 31 грудня 2025 року.
Згідно із пунктом 13.7 Договору дострокове розірвання цього договору (відмова від цього договору) може бути здійснене в таких випадках: - за згодою сторін, оформленою шляхом підписання угоди між сторонами; - в односторонньому порядку з ініціативи замовника, у випадках передбачених цим договором. Договір вважається розірваним па вимогу замовника на умовах, передбачених цим договором, з дати розірвання, зазначеної замовником в повідомленні про розірвання договору; - у інших випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством.
У разі дострокового розірвання цього договору (відмови від цього договору) сторони протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з для розірвання цього договору (відмови від цього договору) мають погодити усі документи та розрахунки для здійснення остаточного розрахунку за договором.
Відповідно до пункту 13.8 Договору у разі неможливості виконання зобов`язань щодо поставки за даним договором, постачальник зобов`язаний письмово повідомити замовника про обставини, що заважають належному виконанню його обов`язків в строк до 3 (трьох) календарних днів з дати виникнення таких обставин.
Пунктом 13.9 договору передбачено, що не пізніше дати укладання договору постачальник, перераховує на розрахунковий рахунок замовника, забезпечення виконання договору, грошові кошти в розмірі 5 % ціни вказаної у пункті 4.1. Договору.
За порушення умов договору передбачених розділом 2 (щодо якості та безпечності) або розділом 6 (прострочення поставки понад 30 календарних днів) договору, замовник не повертає забезпечення виконання умов договору, внесеного постачальником та залишає за собою право одержати задоволення своїх грошових вимог, передбачених умовами цього договору за рахунок грошових коштів, переданих постачальником у забезпечення виконання договору (пункт 13.11 Договору).
Спірний договір підписаний сторонами та скріплений печатками.
Відповідно до додатку № 1 до договору (специфікації) передбачено, що найменування товару (асортимент): сік (нектар) фруктовий (плодово-ягідний) “Виноградний”, строк поставки до 31 жовтня 2025 року, кількість товару 25000, ціна за одиницю товару 21,00 грн, сума з ПДВ 525000,00 грн.
У матеріалах справи наявний гарантійний лист відповідача від 09 травня 2025 року, яким останній підтвердив Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України можливість поставлення запропонованого товару в кількості 25000 кг до 31 жовтня 2025 року.
03 вересня 2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України направлено відповідачу Заявку до договору № 325/ВОЗ-2025 від 05 червня 2025 року, про необхідність поставки товару в загальній кількості 25000 кг, у тому числі:
-сік плодово-ягідний виноградний в кількості 5000 кг, місце поставки згідно заявки, дата поставки 23 вересня 2025 року;
- сік плодово-ягідний виноградний в кількості 10000 кг, місце поставки згідно заявки, дата поставки 24 вересня 2025 року;
-сік плодово-ягідний виноградний в кількості 10000 кг, місце поставки згідно заявки, дата поставки 24 вересня 2025 року.
Відповідну заявку позивач направив відповідача поштовим перебігом, що підтверджується наявним у матеріалах справи описом вкладення до цінного листа, накладною та фіскальним чеком АТ “Укрпошта” від 03 вересня 2026 року.
04 листопада 2025 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України направила відповідачу повідомлення про односторонню відмову від договору №325/ВОЗ-2025 від 05 червня 2025 року, у зв`язку з тим, що станом на 04 листопада 2025 року постачальником не здійснено жодної поставки товару замовнику.
Факт направлення вищевказаного повідомлення підтверджується описом вкладення до цінного листа, накладною та фіскальним чеком АТ “Укрпошта” від 05 листопада 2025 року.
10 листопада 2025 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України направила відповідачу претензію про сплату 24255,00 грн пені та 36750,00 грн штрафу за порушення строку поставки товару.
Факт направлення вищевказаної претензії підтверджується описом вкладення до цінного листа, накладною та фіскальним чеком АТ “Укрпошта” від 14 листопада 2025 року.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є Договір №325/ВОЗ-2025 від 05 червня 2025 року.
Згідно із частиною 1 статті 3 Цивільного кодексу України засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність.
Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
До спірних правовідносин застосовуються положення чинного законодавства про поставку та купівлю-продаж.
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).
За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Судом встановлено, що 03 вересня 2025 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України направила заявку відповідачу про необхідність поставки товару в загальній кількості 25000 кг., дати поставок: 23 вересня 2025 року та 24 вересня 2025 року.
У подальшому, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України 05 листопада 2025 року направила відповідачу повідомлення про односторонню відмову від договору від 04 листопада 2025 року, мотивовану тим, що постачальником не здійснено жодної поставки товару замовнику.
Станом на 04 листопада 2025 року товар, визначений заявкою до договору № 325/ВОЗ-2025 від 05 червня 2025 року Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, не був поставлений.
10 листопада 2025 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України направила претензію відповідачу щодо сплати пені та штрафу за порушення строків поставки товару, однак відповідач залишив останню без задоволення. Доказів реагування чи наданні відповіді матеріали справи не містять.
Доказів того, що відповідач поставив у строк означений заявкою від 03 вересня 2025 року товар у матеріалах справи відсутні, як і будь які належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували причини неможливості поставки товару військовій частині.
Так, судом встановлено, що у порушення взятих на себе договірних зобов`язань відповідач поставку замовленого Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України товару не здійснив, про причини неможливості поставки товару військову частину в порядку пункту 13.8 Договору не повідомив.
Отже відповідач прострочив виконання свого зобов`язання щодо поставки замовленого Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України товару у період з 24 вересня 2025 року по 09 листопада 2025 року на 47 дні та у період з 25 вересня 2025 року по 09 листопада 2025 року на 46 дні.
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Завданням неустойки є сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові 01 червня 2021 року у справі №910/12876/19 одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Так, пеня та штраф є різними видами неустойки і можуть стягуватися одночасно, при цьому, можливість їх стягнення прямо передбачена умовами пункту 8.3. Договору №325/ВОЗ-2025 від 05 червня 2025 року.
У пункті 8.3. договору сторони досягли згоди, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у письмовій заявці замовника, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів замовник має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору в повному обсязі, що повністю узгоджується з передбаченим законом розміром штрафних санкцій.
За порушення строку поставки: 5000 кг., товару з 24 вересня 2025 року по 09 листопада 2025 року на 47 дні - 0,1 % вартості товару в сумі 105000,00 грн пеня становить 4935,00 грн; 10000 кг., товару з 25 вересня 2025 року по 09 листопада 2025 року на 46 дні - 0,1 % вартості товару в сумі 210000,00 грн розмір пені становить 9660,00 грн; 10000 кг., товару з 25 вересня 2025 року по 09 листопада 2025 року на 46 дні - 0,1 % вартості товару в сумі 210000,00 грн розмір пені становить 9660,00 грн.
За прострочення поставки понад 30 календарних днів нараховується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого товару 25000 кг в загальній сумі 525000,00 грн, а саме – 36750,00 грн.
Здійснивши перевірку наведених позивачем розрахунків штрафу та пені, суд дійшов висновку про те, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими та виконаними у відповідності до приписів чинного законодавства.
Суд зазначає, що відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені строки здійснення поставки товару.
Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.
Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як слідує з положень статей 77, 78 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
У пунктах 1-3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Згідно з частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.
Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Отже, на підставі викладеного, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно та обґрунтовано заявлено позов, а відповідачем не спростовано належними, допустимим та достатніми доказами заявлені до стягнення пені у сумі 24255,00 грн та штрафу у сумі 36750,00 грн, а тому вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Решта доводів учасників справи, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.
Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.
Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лілак" (58005, Україна, Чернівецька обл., Чернівецький р-н., м. Чернівці, вул. Кушніренка Андрія, буд. 7-а, код 40220106) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) кошти в сумі 61005,00 грн, з яких: пеня – 24255,00 грн, штраф – 36750,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн.

У судовому засіданні 20 квітня 2026 року було проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).
Повне судове рішення складено та підписано 23 квітня 2026 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.
Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя Олександр ТИНОК