Номер провадження: 33/813/11/26
Номер справи місцевого суду: 523/169/25 
Головуючий у першій інстанції Лупенко А.В. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., захисників Ткачука А.Ю., Гончарова М.С., Кубрак Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника Турчак М.В., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 відносно:
ОСОБА_1 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції від 29.01.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн60 коп.
Відповідно до вказаної постанови суду, 17.12.2024 о 01 год.07 хв. по вул. Добровольського, 73А в м. Одесі, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Захисник Турчак М.В.,в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на такі обставини:
- суд 1-ої інстанції обрав обвинувальну позицію щодо ОСОБА_1 та розглянув справу без його участі, не зважаючи на клопотання сторони захисту про її відкладення;
- судом 1-ої інстанції не надано жодної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та залишено поза увагою наявні грубі порушення норм матеріального та процесуального права, в той час як висновок суду щодо доведеності вини особи не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Посилаючись на наведені обставини, захисник Турчак М.В. просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Згодом, до апеляційного суду надійшло клопотання від іншого захисника ОСОБА_1 - адвоката Гончарова М.С., у якому він, посилаючись на приписи ст. 33 КУпАП, зважаючи на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу в лавах Нацгвардії України, займає посаду водія патрульного автомобіля в/ч НОМЕР_1 , неодноразово брав участь у виконанні бойових завдань, має посвідчення учасника бойових дій, а також нагороджений Відзнакою командування Нацгвардії України та Подякою керівництва ГУНП в Одеській обл., а позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом фактично паралізує не тільки його військову службу, але й решті військовослужбовців, просить у разі визнання ОСОБА_1 винуватим застосувати за аналогією закону ст. 69 КК України і не призначати йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.
Також від захисника ОСОБА_2 надійшли доповнення до апеляційної скарги (а.с. 88-92), у яких захисник вказав додаткові підстави для скасування постанови суду 1-ої інстанції, у зв`язку із проведенням огляду на стан сп`яніння з порушенням визначеного законом порядку, а саме:
- на відеозаписі відсутня фіксація поліцейським ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 ;
- в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія ОСОБА_1 із зазначенням дати його складення о 1.25 год, водночас, відеозаписом наведений факт та час складення не підтверджено;
- зміст протоколу про адміністративне правопорушення оголошувався не тим поліцейським, який його складав та підписав;
- відеозапис події в порушення вимог Інструкціїі з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, є небезперервним;
- огляд на стан сп`яніння проведений неуповноваженою особою та з порушенням порядку, який передбачено ч. 9 ст. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем.
В подальшому,02.04.2026 від іншого захисника Кубрак Ю.В. надійшло клопотання про закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247, ч. 6 ст. 38 КУпАП в зв`язку із строків накладання адміністративного стягнення. 

У судові засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим, не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, водночас в апеляційному розгляді справи брали участь його захисники Ткачук А.Ю., Гончаров М.С. та Кубрак Ю.В., які не заперечували щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
Враховуючи, що неявка ОСОБА_1 в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд, керуючись при цьому вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Заслухавши пояснення захисників Ткачук А.Ю., Гончарова М.С. та Кубрак Ю.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, а також оглянувши відеозапис події, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.
Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, апеляційний суд застосовує рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, в матеріалах справи містяться докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серіїЕПР1 №198264 від 17.12.2024 (а.с. 1), відповідно до якого 17.12.2024 о 01 год. 07 хв. по вул. Добровольського, 73А в м. Одесі, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складеного о 01год. 25хв.17.12.2024 (а.с. 5), згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння;
- доданими до справи матеріалами відеофіксації події, згідно яких водій ОСОБА_1 на пропозицію співробітників поліції відмовився пройти огляд на стан сп`яніння (а.с. 6).
В судовому засіданні апеляційним судом були повторно досліджені зібрані по справі докази, окрім того за клопотанням сторони захисту було допитано в якості свідків інспекторів УПП в Одеській обл. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які здійснювали оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи стосовно ОСОБА_1 .
Так, в судовому засіданні апеляційного суду інспектор УПП в Одеській обл. Савченко В.О. пояснив, що він зі своїм напарником інспектором Пишним А.В. заступив на чергування по патрулюванню, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, в нічний час доби, коли вже була комендантська година, рухаючись в автомобільному екіпажі в м. Одеса по вул. С. Палія почули звук транспортного засобу, який рухався по між дворових проїздах. Було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу, який водій вже встиг припаркувати. 
Із даного автомобіля вийшло двоє чоловіків, одним із яких виявився ОСОБА_1 , під час спілкування із яким у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які були оголошені водієві та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгера або проїхати до медичного заклад. Водночас, на багаторазові прохання водій ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідного огляду, чим порушив п. 2.5 ПДР, що й стало підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також в судовому засіданні апеляційним судом за клопотанням сторони захисту було допитано командира взводу № 2 роти № 8 батальйону № 2 УПП в Одеській обл. ОСОБА_4 , який пояснив, що здійснював патрулювання у складі екіпажу 452 разом із інспектором Савченком В.О. у м. Одесі, під час якого ними, почувши звук руху двигуна, а також світло фар, було виявлено транспортний засіб, який рухався у комендантську годину, вони продовжили рух за автомобілем, повернули на вул. Марсельську в м. Одесі, після чого побачили як водій припаркував авто та вимкнув світло фар. Також поліцейський пояснив, що в автомобілі було виявлено двоє осіб, при цьому спочатку водій, як у подальшому було встановлено ОСОБА_1 , пояснював, що вони не їхали, а потім зізнався, що здійснював перепаркування автомобіля, а також пояснив, що він є військовим та приїхав на нагородження. В подальшому, під час спілкування із водієм, яким виявився ОСОБА_1 , у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та інші ознаки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказані обставини стали підставою для пропозиції водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, водночас, водій від проходження відповідного огляду відмовився, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, поліцейський пояснив, що з водієм раніше до цих подій не був знайомий, у дружніх стосунках з ним не перебуває, можливо, зустрічався під час виконання службових обов`язків разом із співробітниками ТЦК.
Апеляційний суд вважає, що пояснення поліцейських Савченко В.О. та ОСОБА_4 узгоджуються із відеозаписом події (б/к 473745), який розпочинається із розмови поліцейського із двома чоловіками, при цьому поліцейський повідомляє останнім, що чув звук двигуна та бачив рух автомобіля, як пізніше було встановлено ОСОБА_1 , під час комендантської години, що і стало підставою для його зупинки. Водночас, водій не заперечував рух авто, пояснивши, що «не хотів їхати, а просто здійснив перепаркування авто з вул. Марсельської, бо міг побити авто, тверезих немає, наркомани» (мовою оригіналу) (час: 01.13.03). 
Надалі, поліцейські повідомили, що оскільки є підозра, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгера або у спеціалізованому закладі охорони здоров`я. 
При цьому, апеляційний суд окремо звертає увагу на те обставину, що поліцейський декілька разів пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, при цьому неодноразово, в тому числі на його прохання роз`яснював наслідки такої відмови у виді складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за фактом керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. 
Водночас, не отримавши від водія згоди на проходження відповідного огляду, поліцейський, зафіксувавши на відео вказаний факт відмови, роз`яснив ОСОБА_1 , що вказані обставини є підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Наприкінці відео зафіксована процедура оголошення протоколу ОСОБА_1 із роз`ясненням останньому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Вказані обставини були предметом перевірки апеляційним судом, зокрема, в судовому засіданні 22.05.2025 та 10.06.2025 за участі захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Отже, апеляційний суд констатує, що всупереч тверджень сторони захисту, факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на пояснення самого ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписі події, знайшов своє підтвердження вході розгляду справи як в місцевому суді, так і під час апеляційного перегляду справи.
Доводи сторони захисту щодо неоголошення поліцейськими водієві ОСОБА_1 виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння, спростовуються матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, а також направленням на огляд водія, у яких вказані ознаки при цьому, як вбачається із відеозапису події, ОСОБА_1 під час складання протоколу не заперечував факт керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а навпаки – підтвердив наявність відповідних ознак сп`яніння своїм підписом.
Щодо відсутності на відеозапису чіткої відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд такі доводи сторони захисту вважає спростованими відеозаписом події, на якому зафіксовані неодноразові пропозиції поліцейського пройти відповідний огляд із роз`ясненням наслідки відмови від його проходження, зокрема, у виді складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом керування авто з ознаками алкогольного сп`яніння, про що було вже зазначено вище. Натомість, така непослідовна та нечітка поведінка ОСОБА_1 , на думку, суду апеляційної інстанції, свідчить про небажання водія проходити огляд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення. 
Відповідно до п. 4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, (далі Інструкції) затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння).
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, за обставинами даної справи водієві ОСОБА_1 працівником поліції у встановленому законом порядку були роз`яснені його права та обов`язки, повідомлені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі, в подальшому поліцейським був прочитаний та роз`яснений зміст протоколу. 
Тобто, на переконання апеляційного суду посадовими особами поліції був дотриманий порядок складення протоколу, встановлений законом. Підстави для зворотних висновків не встановлені. 
При цьому зміст протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки його складено уповноваженою на те особою та не містить будь-яких виправлень, а тому відсутні підстави для визнання його недопустимим доказом, в тому числі з огляду на доводи сторони захисту, зокрема, що його оголошення не тим же поліцейським, який його складав та підписував. 
Також на переконання апеляційного суду відсутні підстави для визнання недопустимим доказом відеозапису події, при цьому апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на приписи ч. 2 ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 від 17.12.2008, а також п. 4 Розділу Х Інструкції, відповідно до яких під час проведення огляду особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
При цьому, відповідно до п. 5 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. 
В той же час системний аналіз вищевказаних положень законодавства та нормативних актів свідчить про те, що технічні засоби відеозапису застосовуються співробітниками поліції безпосередньо під час проведення огляду особи на виявлення стану алкогольного сп`яніння, тобто не є обов`язковим фіксування поліцейським виконання всіх службових обов`язків, в тому числі оформлення (складення) протоколу про адміністративне правопорушення. 
Наведене спростовує твердження сторони захисту щодо порушення співробітниками поліції порядку використання технічних засобів відеозапису під час складання матеріалів стосовно ОСОБА_1 .
З цих же підстав апеляційний суд відхиляє твердження сторони захисту щодо відсутності фіксації складання працівниками поліції у паперовій формі направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та невідповідності часу складання такого направлення подіям, зафіксованим на відеозаписі,при цьому, зауважує, що підставою для складання протоколу є зафіксований факт відмови водія від проходження огляду у встановленому законом порядку, що в загалом свідчить про не проведення такого огляду. 
Отже, вказані стороною захисту обставини, не можуть бути підставою для закриття провадження по справі за відсутності в діях особи складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В контексті доводів сторони захисту про порушення судом 1-ої інстанції права ОСОБА_1 на захист та розгляду справи за його відсутності, апеляційним судом такого не встановлено.
Водночас, апеляційним судом були здійснені всі необхідні заходи з метою реалізації ОСОБА_1 передбачених ст. 268 КУпАП прав, в тому числі шляхом надання доступу до правосуддя шляхом поновлення процесуального строку на оскарження постанови суду в апеляційному порядку.
Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, водночас проведення його огляду ініційовано не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у ЗСУ або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого створеного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, тому процедура огляду військовослужбовця ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведена з істотним порушенням Порядку № 32 та вимог ст. 266-1 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Стаття 266-1 КУпАП встановлює порядок огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень вказаної норми військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці ЗСУ, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Відповідно до п. 3 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №32 12.01.2024 огляду підлягають військовослужбовці/ військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння).
Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 військовослужбовці вважаються такими,що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
За обставинами даної справи відомості щодо виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби (перебування у відрядженні, виконання наказу, виконання державних обов`язків тощо) або ж прямування зі служби/на службу або повернення до місця служби під час керування транспортним засобом за викладених у протоколі обставин правопорушення не встановлені, окрім того, як вбачається із відеозапису події, ОСОБА_1 на вказані обставини увагу не звертав та не повідомляв поліцейським, що наразі здійснює обов`язки військової служби, а лише вказав, що прибув до м. Одеси для вручення нагороди.
Будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин стороною захисту не надано, том на переконання апеляційного суду підстав для проведення огляду на стан сп`яніння в порядку, встановленому ст. 266-1 КУпАП не встановлено, при цьому ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.
Щодо аргументів захисту про не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, апеляційний суд зауважує, що відсутність фіксування наведеного факту не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Про безпідставність доводів захисника про неможливість застосування до ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом, свідчить санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка не передбачає можливості не застосування стягнення у виді позбавлення права керування за будь-якою ознакою в тому числі з огляду на особу водія та вид його діяльності.
Апеляційний суд з великою повагою ставиться до військовослужбовців ЗСУ,Національної гвардії України та сил оборони, які самовіддано захищають Україну та її громадян від збройної агресії рф, однак зауважує, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною та не передбачає можливості суду не застосувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, водночас Закон для всіх один, та він повинен застосовуватися однаково до кожного хто його порушив. 
Також апеляційний суд окремо звертає увагу сторони захисту на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не є малозначним та в діючому КУпАП, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачено механізму призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України). 
Відтак, апеляційний суд вважає твердження захисника про можливість не застосування до ОСОБА_1 такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами безпідставними.
Тобто, на переконання апеляційного суду перешкоди для застосування санкції у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами в даному випадку, за наведених підстав, відсутні.
Таким чином, зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Отже, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, апеляційним судом розцінюється як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Надаючи оцінку клопотанню захисника Кубрак Ю.В. щодо наявності підстав для закриття провадження по справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247, ч. 6 ст. 38 КУпАП, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Так, його захисник Кубрак Ю.В. вважає за можливе в даній справі про адміністративне правопорушення застосувати аналогію з КК України та КПК України, зокрема застосувати процесуальні наслідки закінчення строків давності (як в кримінальному провадженні) та звільнити ОСОБА_1 від відповідальності, з урахуванням закінчення на момент апеляційного розгляду строків давності, а також з урахуванням того, що матеріали справи не містять даних про ухилення останнього від суду та скоєння ним нових правопорушень.
Проаналізувавши аргументи захисника Кубрак Ю.В., апеляційний суд вважає, що підстав для закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, визначених п.7 ч.1 ст.247 та ст.38 КУпАП на стадії апеляційного розгляду справи не вбачається, оскільки на момент судового розгляду справи судом 1-шої інстанції, не спливли визначені ч.6 ст.38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Так, Велика Палата Верховного Суду в п.20 Постанови від 30.08.2023 (справа №208/712/19, пров. №13-47зво22) вказала, що за практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах:«Езтюрк проти Німеччини» (Oztыrk v. Germany) від 21.02.1984, заява № 8544/79;«Шмауцер проти Австрії» (Schmautzerv.Austria) від 23.10.1995, заява №15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23.09.1998, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepkav.Ukraine) від 6.09.2005, заява №61406/00).
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в п.21 вказаної постанови зазначила, що згідно із законодавством України керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння є адміністративним правопорушенням. Відтак процедура розгляду відповідних судових справ належить до сфери регулювання не КПК України, а КУпАП.
Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду надано правовий висновок про те, що справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП належать до сфери регулювання саме КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу, що КУпАП не передбачено можливості закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із закінченням на момент апеляційного розгляду строків давності. 
Обмеження строків давності притягнення до адміністративної відповідальності обумовлено цілями і задачами законодавства про адміністративну відповідальність і дискреційними повноваженнями законодавця з визначення меж публічного переслідування за скоєння правопорушень.
При цьому, на переконання апеляційного суду правила перебігу строків давності притягнення до адміністративної відповідальності та наслідків їх спливу, мають універсальне значення для всіх випадків перегляду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.
Встановлення тривалості строків давності, які відносяться до компетенції законодавця, залежить від особливостей провадження у справах про адміністративні правопорушення і суспільної безпеки, складності їх виявлення та інших властивостей.
Апеляційний суд звертає увагу, що строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку - притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який визначений ч.6 ст.38 КУпАП.
Необхідно зауважити, що строки накладення адміністративних стягнень в Україні за КУпАП є досить короткими. При цьому, судова практика свідчить про те, що такий короткий строк, в багатьох випадках, призводить до поширення в суспільстві небезпечного відчуття безкарності за вчинені порушення. З іншого боку, строки притягнення до відповідальності не повинні бути занадто тривалими, оскільки це порушуватиме принцип правової визначеності і змушуватиме певних осіб невизначено довгий період перебувати у стані суб`єкта, який притягається до відповідальності.
Також, апеляційний суд звертає увагу, що приписи ст.38 КУпАП передбачає певний строк, протягом якого може бути накладене на особу адміністративне стягнення, тобто у разі закінчення встановленого цією нормою закону строку, на особу не може бути накладене саме адміністративне стягнення. 
При цьому, слід звернути увагу, що законом окремо регулюються строки притягнення громадян до адміністративної відповідності за ст. 130 КУпАП, яка як відомо, має більшу суспільну небезпеку ніж інші правопорушення (один рік).
Такий строк визначений законодавцем враховуючи меншу суспільну небезпеку при порівнянні більш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень.
Стаття 38 КУпАП регулює накладення стягнень, але не визначає правило чи стосується таке стягнення всього часу існування рішення до його перегляду, чи потрібно керуватись загальними правилами набрання законної сили рішенням суду та презумпцію невинуватості.
В цьому контексті вочевидь постає питання в часі накладення та виконання судового рішення.
Якщо виходити із загальної презумпції, що особа вважається невинуватої допоки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку, то можливо побачити, що така вина встановлювалась і доводилась під час судового розгляду в суді першої інстанції. В подальшому мова іде лише про перегляд судового рішення в порядку апеляційного провадження.
У порівняні з Кримінальним Законом можливо побачити, що ст. 49 КК України, яка регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, таке звільнення можливо до дня набрання вироком суду законної сили. Тобто закон визначає крайню межу такого питання настанням певної події - набрання законної сили рішення суду, яким особа визнана винуватою та засуджена. 
Даючи оцінку, питанню строку накладення стягнення ми потрапляємо в орбіту права на тлумачення закону, яке як відомо можливо за двома принципово різними підходами. Якщо ми починаємо тлумачення за точним змістом закону, то застосовуючи норму звертаємо увагу більше на букви і слова, які формують речення та певні образи нормативного застосування в межах таких речень. При такому підході, можливо справді дійти думки, що загальні норми пов`язані з презумпцією невинуватості та набранням законної сили рішенням суду можуть бути частиною норми закону (ст. 38 КУпАП), яка не висловлена законодавцем але мається на увазі, як загальне правило з теорії права.
Якщо ж тлумачення відбувається за духом і змістом закону, вочевидь ми намагаємось зрозуміти яку саме мету переслідував законодавець втілюючи у життя таку норму.
Завданням КУпАП як відомо (серед іншого) є охорона прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Тобто законодавець хоче встановити не тільки порядок у державі але й зробити це таким чином, щоб кожний у випадку порушення встановлених правил поніс свою міру відповідальності, оскільки без такої концепції втрачається сенс будь якого закону, що охороняє права і свободи громадян.
На переконання апеляційного суду, встановлюючи правила охорони суспільних відносин, законодавець завжди намагається зберегти баланс між суспільним інтересом і правами окремої людини. Для цього активно використовуються доктринальні та теоретичні підходи за допомогою яких в нормах законів описуються обмеження, заборони та права.
Однак, на думку апеляційного суду, вирішальним моментом при оцінці норми є не абстрактний зміст закону, не справедливість на папері і моральність на словах, а те, як це право об`єктивується в житті, як воно виконується і проводиться насправді до виконання.
Слід звернути увагу, що встановлюючи правило застосування адміністративного стягнення у певні строки, законодавець вже поставив людину у досить сприятливе становище. Визнаючи такий вид правопорушень менш небезпечним ніж кримінальні, законодавець показує, що людина не повинна страждати і потерпати від переслідування більше ніж розумний строк (у даному випадку, відповідно до положень КУпАП, від трьох місяців до одного року).
Разом з тим, законодавець вочевидь не мав на увазі у певних випадках (наприклад складності справи чи процесуальна не сумлінність особи, яка притягається до відповідальності), надавати можливість особам ухилятись від адміністративної відповідальності, шляхом закриття проваджень за спливом строків, у випадках, коли розгляд такої справи затягнувся у суді першої інстанції. 
Така позиція апеляційного суду випливає в тому числі з тлумачення ч. 2 ст. 38 КУпАП, яка визначає строк накладення стягнення - саме з дня вчинення, до дня такого накладення стягнення. Відповідна гранична межа пов`язується тільки з фактом накладення стягнення і не має формули для такої норми у вигляді: «до дня набрання рішенням суду законної сили», що регламентовано Кримінальним Законом.
На переконання апеляційного суду, очевидно у такий спосіб законодавець мав на меті менш небезпечні правопорушення забезпечити дієвим механізмом реалізації його у життя.
При цьому, на спростовання доводів сторони захисту, апеляційний суд зауважує, що за наслідком апеляційного перегляду справи було вжито всіх заходів для повного та всебічного розгляду справи, зокрема, по зазначеній справі було призначено 11засідань,за клопотанням сторони захисту було безпосередньо досліджено всі докази, в тому числі відеозапис події, викликано допитано в якості свідків поліцейських, якими складалися матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , що й стало підставою для неодноразового відкладення апеляційного розгляду справи (а.с. 120, 133, 138, 150, 153, 190, 198, 200, 207).
Також,апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням захисників про ознайомлення з матеріалами справи, які постійно змінювались протягом усього апеляційного перегляду справи (а.с. 153, 171, 178).
Окрім того, судові засідання не відбувалися з інших підстав, зокрема, у зв`язку із перебування головуючого судді у відпустці (а.с. 210).
Тобто, на переконання апеляційного суду, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, поміж іншого, закінчення таких строків на момент розгляду справи саме судом 1-ої інстанції, а апеляційним судом - лише у випадку скасування відповідної постанови місцевого суду про накладення стягнення з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд вважає неспроможними твердження сторони захисту в наведеній часині та констатує відсутність підстав для закриття провадження по справі у зв`язку зі спливом строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Враховуючи викладене в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Турчак М.В. залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника Кубрак Ю.В., в інтересах ОСОБА_1 , про закриття провадження по справі про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247, ч. 6 ст. 38 КУпАП. 

Апеляційну скаргу захисника Турчак М.В., в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     О.В. Копіца