Єдиний унікальний номер 722/2851/25
Номер провадження 2/722/304/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Сокирянський районний суд Чернівецької області
в складі:
головуючого судді  Унгуряна С.В.,
секретаря    Ткач Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокиряни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:

29.12.2025 року директор товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопкова М.С. в системі «Електронний суд» звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позову посилалася на те, що 07.12.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 163230 на суму 12000,00 грн, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачка, діючи свідомо та добровільно, без будь-якого примусу чи тиску, виявила намір отримати кредитні кошти та здійснила реєстрацію на офіційному веб-сайті кредитодавця. Кредитний договір складається з індивідуальної частини, яка містить персональні умови кредитування позичальника, графіку платежів та публічної частини, спільної для всіх клієнтів кредитодавця розміщеної на сайті за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Зокрема, згідно з правилами, до укладення кредитного договору, позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано Паспорт споживчого кредиту у вигляді додатку до оферти/проекту кредитного договору. Під час реєстрації, відповідно до встановленого порядку та інструкцій, розміщених на сайті Кредитодавця, відповідач пройшла процедури встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію та верифікацію позичальника на підставі отриманих від неї відомостей та документів, а також за допомогою системи BankID НБУ, що було передбачено та погоджено умовами кредитного договору. Позичальник приєдналася до публічної частини, прийняла умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом НОМЕР_1 . Наявність електронного підпису відповідачки підтверджує її волевиявлення, згоду з умовами надання кредиту, а також факт належного інформування кредитодавцем у встановленій законом формі про всі істотні умови, передбачені чинним законодавством України.
На виконання умов кредитного договору, 07.12.2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_2 , яку вона вказала у заяві при укладенні кредитного договору, що в свою чергу свідчить про те, що відповідачка прийняла пропозицію первісного кредитора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується довідкою про перерахування коштів.
16.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 16042025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.
Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 07.05.2025 року до Договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року та акту приймання-передачі реєстру прав вимог №2 від 07.05.2025 року до Договору факторингу до ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 19976,10 грн.
Нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалося виключно первісним кредитором. Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку та не повертала наданий їй кредит у строки, передбачені кредитним договором.
Відповідно загальна сума заборгованості перед позивачем за кредитним договором становить 19976,10 грн, яка складається з 12000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7025,10 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн заборгованість по комісії.
Просила стягнути з відповідачки  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 163230 від 07.12.2024 року у розмірі 19 526,10 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
02.02.2026 року відповідачка ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд», звернулася до суду з відзивом на позовну заяву, в якому вказувала, що вона не заперечує факт укладення кредитного договору та користування коштами, однак зазначала, що не ухилялася від виконання зобов`язання та була позбавлено технічної можливості здійснювати платежі за кредитним договором, оскільки у неї був відсутній доступ до особистого кабінету, а належні реквізити для оплати їй не надавалися. З огляду на зазначене, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується штрафних санкцій, комісій та інших необґрунтованих нарахувань.
07.02.2026 року представник позивача за допомогою системи «Електронний суд», подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій просила вважати правильною суму заборгованості у розмірі 19526,10 грн.
В судове засідання представник позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не з`явився, однак представник Хлопкова М.С. в позовній заяві просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 07.12.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №163230, у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Позивачем до матеріалів позову долучено паспорт споживчого кредиту до Договору про споживчий кредит №163230 від 07.12.2024 року, з якого вбачається, що сторонами погоджено тип кредиту, сума/ліміт кредиту 12000,00 грн; строк кредитування 84 днів; процентна ставка 390,00 % річних; тип процентної стави фіксована; комісія за надання кредиту складає 3000 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення кредитного договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок кредиту; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 48097,88 % річних.
Відповідачка, діючи свідомо та добровільно, без будь-якого примусу чи тиску, виявила намір отримати кредитні кошти та здійснила реєстрацію на офіційному веб-сайті кредитодавця.
Кредитний договір складається з індивідуальної частини, яка містить персональні умови кредитування позичальника, графіку платежів та публічної частини, спільної для всіх клієнтів кредитодавця розміщеної на сайті за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Зокрема, згідно з правилами, до укладення кредитного договору, позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано паспорт споживчого кредиту у вигляді додатку до оферти/проекту кредитного договору.
Під час реєстрації, відповідно до встановленого порядку та інструкцій, розміщених на сайті кредитодавця, відповідач пройшла процедури встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення Кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію та верифікацію позичальника на підставі отриманих від нього відомостей та документів, а також за допомогою системи BankID НБУ, що було передбачено та погоджено умовами Кредитного договору.
Позичальник приєдналася до публічної частини, прийняла умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом НОМЕР_1 .
ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» виконало свої зобов`язання, а саме перерахувало на картку відповідачки № №4323-34ХХ-ХХХХ-9765 кредитні кошти в сумі 9000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» від 30.10.2025 року за вих.№3882/30-10 та витребуваною інформацією АТ «Акцент-Банк» №20.1.0.0.0/7-20260225/0072.
Згідно договору про споживчий кредит №163230 від 07.12.2024 року сума кредиту становить 12000,00 грн. надавалася у наступному порядку: у розмірі 9000,00 грн. на № рахунку/картки позичальника № 4323-34ХХ-ХХХХ-9765, у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 3000,00 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Згідно картки обліку виконання договору № 163230 загальна сума заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 163230 від 07.12.2024 року становить 19976,10 грн, яка складається з: 12000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7025,10 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 450,00 грн - заборгованість за пенею; 501,00 грн - заборгованість по комісії.
16.04.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 16042025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.
Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 07.05.2025 року до Договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року та акту приймання-передачі реєстру прав вимог №2 від 07.05.2025 року до Договору факторингу до ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 19976,10 грн, що підтверджується витягом з додатку до Договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 року Реєстру прав вимог № 2 від 07.05.2025 року та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог № 2 від 07.05.2025 року до Договору факторингу Договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 року.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як встановлено з матеріалів справи, кредитний договір №163230 від 07.12.2024 року містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату її видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування та підписаний електронним підписом відповідачки b7666875.
За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС», правонаступником якого є ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», вказаного вище кредитного договору з дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з матеріалами справи і наданим суду розрахунком сума заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за договором № 163230 від 07.12.2024 року становить 19526,10 грн, яка складається з: 12000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7025,10 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 501,00 грн - заборгованість по комісії, яка є не погашеною.
Відповідачкою ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання представника позивача про наявність заборгованості та її розмір, суду не надано. На час розгляду справи судом відповідачкою не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за договором № 163230 від 07.12.2024 року у розмірі 19025, 10 грн, яка складається з: 12000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 7025,10 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості по комісії суд зазначає таке.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017 року.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Установлено, що умовами договору передбачена необхідність внесення комісії. При цьому в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг Позикодавця, які пов`язані з отриманням такої комісії, як от обслуговуванням і поверненням позики, що надаються позичальнику та за які вона встановлена.
Постановою від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору щодо обов`язку позичальника щоденно сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30.11.2023 року в справі № 216/7637/21, від 09.02.2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року в справі № 204/224/21.
Відтак, суд доходить висновку про неправомірність нарахування комісії та відмову в стягненні такої.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №33775 від 26.12.2025 року.
Оскільки позов підлягає до часткового задоволення у розмірі 19025,10 грн (97,43 %), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 2360,25 грн слід стягнути з відповідачки на користь позивача.
Представник позивача у позовній заяві також просила стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Судом встановлено, що 10.09.2025 року між адвокатським бюро «Соломко та партнери», в особіадвоката ОСОБА_2 та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», в особі директора Хлопкової М.С. укладено договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02. Також, на підтвердження надання позивачу правової допомоги до позовної заяви надані: договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року з додатком №1; додаткова угода №25770873953 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025; копія акту прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 року; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7073/10 від 19.10.2018 року; копія довіреності від 10.09.2025 року; копія ордера від 10.09.2025 року.
За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 р. у справі №815/4300/17, від 11.04.2018р. у справі №814/698/16.
Враховуючи положення ст. 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97,43 %) у розмірі 6820,39 грн.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 525-527, 530, 536, 610, 611, 615, 629, 633, 634, 1050,1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282, 284, 287 ч.4, 288 ч.2, 289, 352, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором № 163230 від 07.12.2024 року у розмірі 19025 (дев`ятнадцять тисяч двадцять п`ять) грн 10 коп, яка складається з 12000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 7025,10 грн – заборгованість за відсотками.
В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код ЄДРПОУ 43541163) понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2360 (дві тисячі триста шістдесят) грн 25 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмір 6820 (шість тисяч вісімсот двадцять) грн 39 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені удень його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       С.В.Унгурян
Повне судове рішення складено 17.03.2026 року.