Справа №303/2976/25
2/303/1035/25
ряд. стат. звіту - 8 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року         м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі головуючого-судді   Куцкір Ю.Ю.
з участю секретаря судових засідань  Славич М.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Мукачівської міської ради, виконавчого комітету Мукачівської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , Мукачівської міської ради, виконавчого комітету Мукачівської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішення органу місцевого самоврядування.
Позов мотивований тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності позивача та відповідачів.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належать по 2/8 частини вказаного домоволодіння. ОСОБА_2 отримав в дар 2/8 частини домоволодіння від ОСОБА_4 за договором дарування від 23.12.1998 року, а ОСОБА_3 – 2/8 частини за договором дарування від 23.01.1999 року, укладеного із ОСОБА_5 .
Інші 4/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 належать позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 10.11.2023 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
ОСОБА_6 отримала 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 , відповідно до дублікату свідоцтва про право на спадщину АВА №342713 від 21.05.1999 року та 1/8 частину будинку в дар від ОСОБА_8 .
ОСОБА_7 отримала 2/8 частини будинку 12.06.2018 року від матері ОСОБА_9 .
Таким чином, станом на 1998-1999 роки житловий будинок АДРЕСА_1 перебував у спільній частковій власності декількох осіб.
Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради прийняте рішення №302 від 23.12.1999 року, пункт 1.238 Додатку №1, про передачу ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , земельної ділянки площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, фактично одному зі співвласників будинку передали у власність частину двору цього будинку, у тому числі під будівлею, що перебуває у спільній частковій власності. Таке рішення дійсне станом на сьогодні, стосується, як вважає позивач, його прав, як співвласника будинку АДРЕСА_1 , а тому позивач вважає, що вищезазначене рішення органу місцевого самоврядування є незаконним та підлягає скасуванню. 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
У свою чергу, представник відповідача виконавчого комітету Мукачівської міської ради – Балога А.В. подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог. Суть заперечення зводиться до того, що вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та договору оренди цієї земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Враховуючи заявлені вимоги, позивач зобов`язаний був довести, що п.1.238 Додатку №1 до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 23.12.1999 року №302 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 порушує його права та інтереси. У свою чергу, позивач звертаючись до суду з цим позовом та вказуючи про порушення його прав, не зазначив, яким чином оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування порушує його права. Більше того, за рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 23.12.1999 року №302 у ОСОБА_2 не виникло право власності, а лише виникла правова підстава для оформлення такого права. Отже, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування само по собі не є правовстановлюючим документом, а лише легітимізує вже існуюче право власності, створює правову підставу для оформлення (державної реєстрації) речового права на майно у встановленому законодавством порядку.
Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки позиція позивача щодо того, що рішення органу місцевого самоврядування є незаконним та таким, що підлягає скасуванню не відповідає дійсності. Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради №302 від 23.12.1999 року передано ОСОБА_2 у безкоштовну приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, садівництва, ведення особистого підсобного господарства АДРЕСА_1 , площею 0,05 га, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 відмовилася від своєї 2/8 частини земельної ділянки на користь свого чоловіка ОСОБА_2 .
Отже, відповідно до проекту земельної ділянки ОСОБА_2 виділено 4/8 частина площею 500 кв.м., що становить 0,05 га, саме той розмір земельної ділянки, яка у співвідношенні до розміру права власності на нерухоме майно, а отже права позивача, як співвласника земельної ділянки, не порушено.
Окрім цього, відповідач ОСОБА_2 звертався із заявою до Мукачівської міської ради Закарпатської області щодо погодження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , але йому було відмовлено у зв`язку з тим, що оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку можливо тільки на всіх власників домоволодіння, а для цього необхідно всім співвласникам звернутися до Мукачівської міської ради з відповідною документацією із землеустрою.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 вважає, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню. 
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В ході судового розгляду судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області №302 від 23.12.1999 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , площею 0,05 га, мешканцю по АДРЕСА_2 . Крім цього, в додатку до даного рішення, міститься Список громадян м.Мукачево, яким передаються земельні ділянки у приватну власність, де під номером 1.238 значиться ОСОБА_2 , а також міститься запис про те, що ОСОБА_3 відмовилася від своєї 2/8 долі земельної ділянки на користь свого чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 6-10).
Із Довідки-Характеристики №779 від 16.10.2023 року вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 , зареєстроване на праві приватної власності, станом на 24.06.1999 року, за ОСОБА_6 у розмірі 2/4 частки, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у розмірі по 2/8 частки за кожним (а.с. 11).
Згідно Договору дарування частини будинку від 10.11.2023 року, укладеного між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , Витягу з Державного реєстру речових прав №353961087 від 10.11.2023 року, домоволодіння у розмірі 4/8 часток за адресо: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (а.с. 12-20).
Згідно Договору дарування від 23.12.1998 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 2/8 частин жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 21).
Згідно Договору дарування від 23.01.1999 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 2/8 частини жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 22). 
Дані правовідносини регулюються нормами Земельного кодексу України.
Згідно із ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Положеннями ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. 
Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. 
Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частинами 1-3, 5 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема шляхом одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Так, ст.118 ЗК України визначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).
Цей орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів вказаної процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.
Як встановлено судом, що рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради №302 від 23.12.1999 року передано ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до його частки жилого будинку, а також враховуючи те, що ОСОБА_3 відмовилася від своєї 2/8 частки земельної ділянки на користь свого чоловіка, тобто ОСОБА_2 . 
По відношенню до цього слід зазначити, що відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її прав.
Разом з тим, в процесі судового розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин відносно того, що п.1.238 Додатку №1 до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №302 від 23.12.1999 року про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 , якимось чином порушили або порушують його законні права та інтереси. 
Також слід зазначити, що ст.17 ЗК України передбачає порядок розгляду відповідними радами народних депутатів заяв громадян про передачу їм у власність земельних ділянок, яка зокрема, визначає, що у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину відповідна рада замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. 
Однак, органом місцевого самоврядування не було замовлено землевпорядній організації розробку проекту відведення земельної ділянки, яка передана у власність відповідачу згідно вищезазначеного рішення. Так само і сам відповідач ОСОБА_2 не звертався до землевпорядної організації за виготовленням проекту відведення земельної ділянки, за розробкою технічної документації по виготовленню та за видачею державного акта на право приватної власності на землю. 
Таким чином, земельна ділянка площею 0,05 га, яка була передана ОСОБА_2 не виділена в натурі, не встановлено також і її меж та не оформлено технічну документацію, що не дає можливості визначити її фактичне місце розташування.
Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд позбавлений можливості встановити факт того, що земельна ділянка (чи її частина), яка була передана у власність відповідачу ОСОБА_2 порушує права та законні інтерси позивача ОСОБА_1 .
Наведені в позовній заяві доводи позивачем щодо переданої у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 ґрунтуються на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження наведених ним доводів. 
За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його права на земельну ділянку, яка була передана безоплатно у власність відповідачу ОСОБА_2 , оскільки таке право у позивача не виникло.
Крім того, розпорядження земельними ділянками, що перебувають на території відповідного органу місцевого самоврядування відноситься до виключної компетенції відповідного орану місцевого самоврядування і в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що при прийнятті рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №302 від 23.12.1999 року органом місцевого самоврядування були допущені порушення положень законодавства, якими регламентовано процедуру проведення таких дій.
На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 41, 124, 129, 129-1 Конституції України, ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 116, 118, 122 ЗК України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, - 

РІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п. 1.238 Додатку №1 до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №302 від 23.12.1999 року про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 – відмовити. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. 
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач: Мукачівська міська рада, ЄДРПОУ 38625180, місцезнаходження: 89600, м.Мукачево, пл.Духновича, буд.2, Закарпатська область.
Відповідач: виконавчий комітет Мукачівської міської ради, ЄДРПОУ 04053743, місцезнаходження: 89600, м.Мукачево, пл.Духновича, буд.2, Закарпатська область. 
Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 . 
Повний текст рішення складено 25.03.2026 року.

Головуючий      Ю.Ю. Куцкір