КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 760/3617/25 Головуючий у суді першої інстанції - Маркєлова В.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3581/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , які подані адвокатом Івашіним Євгеном Володимировичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі ріелт», ОСОБА_2 про стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Профі ріелт», ОСОБА_2 про стягнення збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 січня 2022 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2) та ТОВ «Профі Ріелт» (далі - Відповідач-1), в особі Ющенко А.В. був підписаний договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна.
В подальшому, 18 лютого 2022 року сторони підписали договір змін та доповнень до договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 16 січня 2022 року.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року у справі №760/9607/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 41 606 грн, судовий збір у розмірі 958,28 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2655,46 грн. 
У вказаних рішеннях суди встановили, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за участю ТОВ «Профі Ріелт» 16 січня 2022 року договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна є нікчемним.
Позивачка вказувала, що протиправність дій ТОВ «Профі Ріелт» полягає у наданні ОСОБА_1 нікчемного Договору про наміри для підписання та нікчемного договору змін.
Позивачка стверджувала, ТОВ «Профі-Ріелт» завдало їй збитки через недобросовісну поведінку працівниці ТОВ «Профі-Ріелт», яка надавала ріелторські послуги щодо угоди купівлі-продажу, і яка підписала Договір про наміри від імені ТОВ «Профі-Ріелт», надавши позивачці як продавцю завідомо нікчемний договір та нікчемний договір змін, не попередивши про необхідність їх нотаріального посвідчення. Цю поведінку позивачка розцінює як нечесну підприємницьку практику, що ввела в оману її як споживача.
Позивачка зазначала, що внаслідок таких протиправних дій ТОВ «Профі Ріелт» їй завдано збитки на загальну суму 54 364,50 грн, а саме - у судовому порядку з ОСОБА_1 у справі № 760/9607/22 на користь ОСОБА_2 04.02.2025 Солом`янським ВДВС у виконавчих провадженнях ВП № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, з врахуванням виконавчого збору, було стягнуто кошти у сумі 46 135 грн 60 коп., судовий збір у розмірі 1 423 грн 10 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 290 грн 00 коп., що разом становить 50 848 грн 70 коп. 
Окрім того, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за перегляд заочного рішення від 23.03.2023 у справі № 760/9607/22 у розмірі 536,80 грн. 
Крім того, оскаржуючи вказане рішення першої інстанції у справі № 760/9607/22, ОСОБА_1 на рахунок апеляційного суду був сплачений судовий збір у сумі 1 488,60 грн+1 488,60 грн=2 977,20 грн. 
У той час як враховуючи п. 3.5 Договору про наміри, через односторонню відмовою ОСОБА_2 купити Об`єкт нерухомості (квартиру), кошти у розмірі 41 606,00 гривень, що еквівалентно 1 500 доларів США за курсом станом на день підписання цього Договору у разі його нотаріального посвідчення, мали б залишитись у ОСОБА_1 .
Також позивачка зазначала, що через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань, ОСОБА_1 як продавцем об`єкту нерухомості, були понесені збитки (упущена вигода) у розмірі 219 411,60 грн, що полягає у різниці в ціні (в еквіваленті - доларах США), за яку вона могла продати квартиру Відповідачці-2, і за яку фактично було продано квартиру пізніше іншому покупцеві.
Вказувала, що через те, що ОСОБА_2 без будь-яких підтверджених та обґрунтованих на те підстав відмовилась укласти із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вказаної квартири, то ОСОБА_2 фактично було завдано ОСОБА_1 збитки у сумі 6 000,00 доларів США, що еквівалентно 219 411,60 грн (за курсом НБУ станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 08.09.2022) (різниця між сумами, за якою ОСОБА_2 зобов`язувалась купити квартиру 54 000,00 доларів США та сума, за якою фактично була продана квартира - 48 000,00 доларів США).
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути на її користь:
з ТОВ «Профі-Ріелт» збитки у розмірі 54 364,50 грн, 
з ОСОБА_2 - збитки (упущену вигоду) у розмірі 219 411,60 грн, 
стягнути з ТОВ «Профі-Ріелт» моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн, 
з ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року вирішено питання розподілу судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ«Профі-Ріелт» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 744 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 500 грн.
Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, відмовити у задоволенні заяв відповідачів про стягнення судових витрат.
Апеляційну скаргу на рішення обґрунтовує тим, що суддя Дарницького районного суду м. Києва, відмовляючи ОСОБА_1 у позові в частині стягнення збитків та моральної шкоди з ТОВ «Профі Ріелт» неповно з`ясувала обставини справи, що мають значення для справи, визнала встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи, виклала в оскаржуваному рішенні висновки, які не відповідають обставинам справи, не врахувала висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, свідомо порушила норми процесуального права, а саме: статті 89, 229, 230, 263 ЦПК України та не застосувала статті 1, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 3 ЦК України.
Вказує, що ОСОБА_1 , у своєму позові неодноразово наголошувала на тому, що ТОВ «Профі Ріелт» не могло не знати, що наданий ним для підписання договір про наміри потребує нотаріального посвідчення, а у разі відсутності його нотаріального посвідчення - є нікчемним.
Зазначає, що якби ОСОБА_1 знала про те, що договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 16 січня 2022 року(з урахуванням внесених до нього змін) є нікчемним, або представник ТОВ «Профі Ріелт» повідомила б її про це, то ОСОБА_1 ніколи б не підписувала цей правочин.
Стверджує, що ОСОБА_2 без-будь якого підтвердження своїх самоправних дій належними доказами, не тільки не уклала з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу вказаної квартири, а і звернулась до ОСОБА_1 з позовом про стягнення коштів у сумі 43087,27 грн у справі № 760/9607/22. 
Будь-яких письмових заяв від ОСОБА_2 про відмову від купівлі квартири, зазначеної у договорі про наміри, або письмових заяв від ТОВ «Профі Ріелт» про таку відмову ОСОБА_2 ОСОБА_1 , як сторона договору про наміри, не отримувала, тому ОСОБА_1 була вимушена укласти договір купівлі-продажу від 08 вересня 2022 року. з іншим покупцем - ОСОБА_4 та продати квартиру за 48000,00 дол.США. 
Вважає, що суд хибно визнав форс-мажорні обставини, а саме - війну рф проти України, загальновідомими обставинами.
У апеляційній скарзі на додаткове рішення посилається на те, що заявлений відповідачами розмір витрат на правову допомогу є завищеним, не відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатами робіт та становить надмірний тягар для відповідача.
Натомість, суд першої інстанції зобов`язаний був оцінити рівень адвокатських витрат відповідачів, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Проте, суд першої інстанції обмежуючись лише загальними фразами зазначив про обґрунтованість витрат правничої допомоги відповідачів.
У відзивах на апеляційні скарги представники відповідачів проти задоволення апеляційних скарг заперечили. Вказують, що рішення та додаткове рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.
У судовому засіданні в апеляційному суді взяв участь представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Івашін Є.В., який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав. Представники відповідачів адвокати Замашнюк І.В. (ОСОБА_2.) та Роздорожний О.О. (ТОВ «Профі-Ріелт») у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що, 16 січня 2022 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Профі Ріелт» в особі Ющенко А.В. був підписаний договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна.
В подальшому, 18 лютого 2022 року сторони підписали договір змін та доповнень до договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 16 січня 2022 року.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року у справі №760/9607/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 41 606 грн, судовий збір у розмірі 958,28 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2655,46 грн. 
У вказаних рішеннях суди встановили, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за участю ТОВ «Профі Ріелт» 16 січня 2022 року договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна є нікчемним.
У своїй позовній заяві позивачка просила суд стягнути на її користь збитки у розмірі 54 364,50 грн з ТОВ «Профі-Ріелт», збитки (упущену вигоду) у розмірі 219 411,60 грн з ОСОБА_2 та моральну шкоду у сумі по 100 000,00 грн з обох відповідачів.
Відповідно до пунктів 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів судом є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Водночас у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Позивачка зазначала, що протиправність дій ТОВ «Профі Ріелт» полягає у наданні ОСОБА_1 нікчемного Договору про наміри для підписання та нікчемного договору змін.
Як пояснили позивачка та її представник в засіданні в суді першої інстанції, ТОВ «Профі-Ріелт» завдало їй збитки через недобросовісну поведінку працівниці ТОВ «Профі-Ріелт», яка надавала ріелторські послуги щодо угоди купівлі-продажу, і яка підписала Договір про наміри від імені ТОВ «Профі-Ріелт», надавши позивачці як продавцю завідомо нікчемний договір та нікчемний договір змін, не попередивши про необхідність їх нотаріального посвідчення. Цю поведінку позивачка розцінює як нечесну підприємницьку практику, що ввела в оману її як споживача.
Позивачка стверджувала, що внаслідок таких протиправних дій ТОВ «Профі Ріелт» їй завдано збитки на загальну суму 54 364,50 грн, які полягають у стягненні з неї коштів та судових витрат у межах судового розгляду справи № 760/9607/22 та подальшого виконання рішення суду по вказаній справі у виконавчих провадженнях ВП № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.
Аналогічні пояснення представник позивачки надав у апеляційному суді.
Судом першої інстанції встановлено, що між позивачкою та відповідачами було укладено Договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 16.01.2022, а також договір змін та доповнень до цього договору (а.с. 23-27 том 1).
Щодо наміру Сторін укласти в майбутньому договір купівлі-продажу зазначений договір є нікчемний - що встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2024 у справі № 760/9607/22 (а.с. 29-31, 44-50 том 1).
Проаналізувавши умови цього Договору в частині надання ріелторських послуг, у справі, що розглядається, суд першої інстанції установив, що ТОВ «Профі Ріелт» за умовами Договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 16.01.2022 не зобов`язувалося надавати жодній зі сторін юридичні послуги, а наявність у цього Товариства права здійснювати такий вид економічної діяльності, як «69.10 Діяльність у сфері права» автоматично не означає наявність у нього обов`язку за кожним договором, послуги за яким надають працівники Товариства, роз`яснювати іншим сторонам як споживачам його ріелторських послуг юридичні наслідки укладення договорів у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, та пропонувати укладення саме попереднього договору, для якого нотаріальне посвідчення є обов`язковим. Оскільки враховуючи принцип свободи договору, обов`язки з надання юридичних послуг мають передбачатися саме з умовами кожного укладеного договору. В той час як за умовами Договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 16.01.2022 Товариство зобов`язалося забезпечити інформаційно-консультаційний супровід даного Договору, що не є наданням юридичних послуг.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачка не довела наявність протиправної поведінки у діях ТОВ «Профі Ріелт».
Окрім того, відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника правовідносин, і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками також покладено на позивача.
Враховуючи, що грошові кошти у розмірі 46 135,60 грн, які суд стягнув з ОСОБА_1 у справі № 760/9607/22 на користь ОСОБА_2 як повернення коштів за нікчемною угодою, ніколи не належали позивачці, ці грошові кошти не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.
Позивачка також зазначала, що через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань, ОСОБА_1 як продавцем об`єкту нерухомості, були понесені збитки (упущена вигода) у розмірі 219 411,60 грн, що полягає у різниці в ціні (в еквіваленті - доларах США), за яку вона могла продати квартиру відповідачці-2, і за яку фактично було продано квартиру пізніше іншому покупцеві.
Позивачка вважає, що відповідачка-2 має їй відшкодувати ці кошти, оскільки ОСОБА_2 виступала покупцем квартири, яка мала бути придбана нею, проте сторонам не вдалось реалізувати свій намір. Через те, що ОСОБА_2 без будь-яких підтверджених та обґрунтованих на те підстав відмовилась укласти із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вказаної квартири, то ОСОБА_2 фактично було завдано ОСОБА_1 збитки у сумі 6000,00 доларів США, що еквівалентно 219 411,60 грн (за курсом НБУ станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 08.09.2022) (різниця між сумами, за якою ОСОБА_2 зобов`язувалась купити квартиру 54 000,00 доларів США та сума, за якою фактично була продана квартира - 48 000,00 доларів США).
Відповідно до норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2024 у справі № 760/9607/22, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.09.2024, судом застосовано наслідки нікчемного правочину, згідно з яким сплачені за Договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 16.01.2022 грошові кошти у розмірі 41 606,00 грн стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Оскільки Договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 16.01.2022 є нікчемним, що встановлено судом у справі № 760/9607/22, він не тягнув для ОСОБА_2 жодних наслідків, зокрема, і обов`язку укласти Договір купівлі-продажу Об`єкту.
Однак, враховуючи, що судом у справі № 760/9607/22, не встановлювалися обставини і не досліджувалися докази щодо наявності/чи відсутності факту односторонньої відмови від укладення ОСОБА_2 . Договору купівлі-продажу згідно з п. 3.5. Договору про наміри, суд першої інстанції дослідив цей пункт під час розгляду цієї справи, оскільки на цьому наголошує позивачка, як на підставі своїх позовних вимог.
Суд обґрунтовано відхилив посилання представника позивачки на те, що повномасштабне вторгнення російської федерації не є форс-мажорною обставиною через те, що ОСОБА_2 не надано передбачених законом доказів настання форс-мажорних обставин (непереборної сили), зокрема, сертифікату, виданого відповідною торгово-промисловою палатою, які б засвідчили невиконання ОСОБА_2 зобов`язань з купівлі квартири загальною площею 33,3 кв. м., житловою площею 18,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зазначену обставину суд відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України визнав загальновідомою і тому в силу цієї норми вона не потребує доказування.
Крім цього, встановлено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не працював з 24.02.2022 і відновив свою роботу з 06.05.2022, і лише з цієї дати стало можливим, укладання, нотаріальне посвідчення угод щодо купівлі продажу нерухомого майна та внесення змін про власника нерухомого майна до вказаного реєстру. На вказану обставину посилається сама позивачка у своїй позовній заяві.
Отже, у неукладенні Договору купівлі-продажу у строк 03.03.2022 не було ні протиправної поведінки, ні вини ОСОБА_2 як покупця, оскільки укласти Угоду у строк 03.03.2022 не було можливим з огляду на те, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відновив свою роботу лише 06.05.2022, після вимушеного зупинення 24.02.2022.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав вважати, що збитки позивачці спричинені протиправною поведінкою ОСОБА_2 , оскільки Договір купівлі-продажу не було укладено через форс-мажорні обставини, про які ОСОБА_2 зазначала у межах судової справи № 760/9607/22, а не внаслідок односторонньої відмови Покупця від укладення Договору купівлі-продажу.
Факт купівлі ОСОБА_2 05.04.2024 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1027, квартири АДРЕСА_2 , не враховується судом під час розгляду даної справи, оскільки не стосується предмету позовних вимог.
Судом встановлено, що згідно з Договором купівлі-продажу квартири від 08.09.2022, ОСОБА_1 продала цю квартиру іншому покупцю - ОСОБА_4 за ціною 1 982 000,00 грн, що є еквівалентом 48 000,00 доларів США) (а.с. 51 том 1).
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що вона була вимушена укласти договір купівлі-продажу від 08.09.2022 з іншим покупцем - ОСОБА_4 , відповідно до якого продаж квартири здійснено за 48 000,00 доларів США, тому понесла збитки у виді упущеної вигоди, оскільки згідно з принципом свободи договору (передбаченим ст. 6 та 627 ЦК України) сторони можуть вільно укладати договори, обирати контрагента, визначати умови договору та обирати його вид. Тому вирішення питання щодо продажу квартири саме за такою ціною було правом ОСОБА_1 .
Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачка не надала суду доказів з приводу того, що діями відповідачів їй заподіяно збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди. 
Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову  ОСОБА_1 у зв`язку з його необґрунтованістю. 
Доводи апеляційної скарги позивачки повторюють доводи її позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивачки з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Правильними є також висновки суду першої інстанції щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (п.1 ст. 134 ЦПК України).
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків падання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та па підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою:,
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі з протилежною стороною). При цьому, норми статей 137. 141 ЦПК України спрямовані саме на захист прав та інтересів учасників судових процесів, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість учасників отримати відшкодування понесених витрат, на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналізуючи зазначену норму процесуального права, слід дійти висновку про те, що для відшкодування витрат на правничу допомогу, заявником має бути вчинено дві обов`язкові дії, а саме, до закінчення судових дебатів зробити заяву про відшкодування судових витрат, а в подальшому, надати докази понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, якщо такі докази не було подано під час розгляду справи.
У відзиві на позовну заяву представник ТОВ «Профі Ріелт» адвокат Роздорожний О.О. зазначав, що відповідач понесе витрати у розмірі 20 850 гривень та що документи щодо судових витрат будуть подані протягом п`яти днів, з дня ухвалення відповідного рішення у справі.Аналогічну заяву адвокат Роздорожний О.О. зробив і у судових дебатах.
Як убачається з матеріалів цивільної справи, на підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ «Профі Ріелт» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: договір про надання правничої допомоги № 3 від 30.04.2025, детальний опис робіт, Акт прийому-передачі наданих послуг від 12.09.2025.
Відповідачка ОСОБА_5 також подала заяву про стягнення судових витрат на правову допомогу із позивачки.
На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених  ОСОБА_5 у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано: Договір про надання правової допомоги від 01.08.2023 №01/08/2023; Додаткову угоду № 1 від 15.04.2025 до Договору; розрахунок вартості правової допомоги № 1 від 28.05.2025; акт наданих послуг № 1 від 28.05.2025; квитанція на суму 15 500 грн.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати ВС від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Верховний Суд у складі колегії суддів КГС в постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості й верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, завищений щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, і не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 269).
Враховуючи викладене та аналізуючи надані відповідачами докази в підтвердження здійснення відповідних витрат, а також подані представником позивачки заперечення, враховуючи представництво інтересів відповідачів у судових засіданнях, відмову у задоволенні позовних вимог, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, наявну судову практику в аналогічних спорах, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про відшкодування ТОВ «Профі-Ріелт» та ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 744 грн та 15 500 грн відповідно.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині додаткового рішення, та фактично зводяться до незгоди позивачки із покладенням на неї обов`язку із відшкодування відповідачам судових витрат.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають залишенню без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , які подані адвокатом Івашіним Євгеном Володимировичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2025 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 13 березня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома