П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2026 року
м. Київ
справа № 990/135/24
провадження № 11-285заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Олеярника М. І.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Петренко Ю. В., 
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2025 року (судді Мельник-Томенко Ж. М., Єресько Л. О., Жук А. В., Мартинюк Н. М., Радишевська О. Р.) у справі № 990/135/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. 15 квітня 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС у складі колегії № 3 (Омельян О. С., Пасічник А. В., Сабодаш Р. Б.) від 14 березня 2024 № 342/дс-24 про відмову у внесенні рекомендації для призначення  ОСОБА_1 на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області;
- зобов`язати відповідача повторно провести з позивачем, переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 № 95/зп-23, співбесіду у складі іншої колегії та прийняти рішення з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.
2. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є таким, що не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
3. Так, позивач наполягає, що висновки Комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення, є безпідставними, оскільки позивач дотримався вимог Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженому рішення ВККС від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 (далі - Положення № 141/зп-16), щодо зазначення відомостей в анкеті кандидата. Крім того, позивач зазначає про недоведення відповідачем умислу позивача щодо неподання певної інформації, про незазначення якої указує Комісія в оскаржуваному рішенні.
4. Позивач також наголошує, що в анкеті від 14 жовтня 2023 року та в декларації доброчесності він зазначав про дисциплінарний проступок, який згадано в оскаржуваному рішенні. Водночас відповідач допустив позивача до участі у конкурсі, хоча мав право до прийняття рішення про допуск позивача до конкурсу прийняти рішення про припинення його участі у ньому з підстав невідповідності кандидата на посаду судді вимогам, установленим Конституцією України та Законом України » від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII). Наголошує, що на етапі спеціальної перевірки відповідач мав відомості про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, але не прийняв рішення про недопуск позивача до конкурсу, не припинив участі позивача в конкурсі. Так ВККС оцінювала відповідність позивача вимогам кандидата на посаду судді, здійснивши низку перевірок поданих позивачем ще у 2017 році документів, та прийняла рішення від 12 червня 2018 року про відповідність позивача вимогам кандидата на посаду судді. Також позивач указує, що рішенням відповідача від 01 грудня 2023 року його допущено до участі в конкурсі, а тому, за його доводами, станом на 01 грудня 2023 року відповідач не вважав позивача недоброчесним у зв`язку з притягнення його до дисциплінарної відповідальності, хоча знав про цей факт з анкети від 14 жовтня 2023 року. 
5. Позивач також наголосив, що відповідач використав свої повноваження щодо збору інформації про позивача не на підставі закону, оскільки законодавством не передбачено повноважень Комісії щодо надсилання запитів в порядку перевірки інформації про кандидата, якщо Комісією вже прийнято рішення про допуск такого кандидата до конкурсу.
6. Крім того, позивач зауважує, що чинне законодавство України надає право ВККС відмовляти в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, тоді як спірним рішенням відповідач відмовив у внесенні рекомендації Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області, що є підставою для скасування такого рішення.
7. Позивач зазначає, що у його досьє містяться результати анонімного тестування морально-психологічних якостей, результат тестування - високий рівень морально-психологічних якостей. Водночас відповідач зробив протилежний висновок, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам, які ставляться до кандидата на посаду судді. Крім того, позивач зауважує, що бере участь у конкурсі на посаду судді апеляційного суду та рішенням ВККС від 04 березня 2024 року допущений до участі у конкурсі як такий, що відповідає вимогам статті 69 Закону №1402-VIII. На переконання позивача, такий підхід до оцінювання свідчить про недодержання відповідачем принципу юридичної визначеності як елемента верховенства права, оскільки відповідач зробив різні оцінки відповідності позивача вимогам, які ставляться до кандидата на посаду судді. Звертає увагу на вибіркове оцінювання відповідачем документів щодо позивача.
8. Також позивач посилається на те, що, переглянувши співбесіди з іншими кандидатами на посаду судді місцевого суду, позивач зробив висновок, що деякі кандидати притягувалися до дисциплінарної та адміністративної відповідальності, деякі не повідомляли про притягнення їх до юридичної відповідальності, але відповідач однак вніс ВРП рекомендації про їх призначення на посаду судді. Тому позивач уважає, що оскаржуване рішення прийняте в порядку дискримінації позивача як кандидата на посаду судді. 
9. Крім того, ОСОБА_1 зауважив, що члени колегії ВККС не були належним чином уповноважені на розгляд справи позивача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
10. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2025 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
11. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності має місце, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
У разі ж існування обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики Комісія як орган, відповідальний за формування високопрофесійного та добросовісного корпусу суддів, вправі прийняти вмотивоване рішення про відмову в наданні такому кандидату рекомендації про призначення на посаду судді. Цими повноваженнями ВККС наділяють норми частини третьої статті 79-5 Закону №1402-VIII.
12. Щодо неповідомлення позивачем в анкетах кандидата на посаду судді відомостей про роботу на посадах юриста Ужгородської птахофабрики, керівника Дочірнього підприємства «Посів-Закарпаття» Приватного підприємства «Посів-Україна» та про розгляд судами справ про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з виконанням посадових обов`язків керівника у вказаному підприємстві (справи № 308/15865/14-п, № 308/637/15-п), суд першої інстанції виснував, що не зазначення указаних відомостей в анкеті кандидата на посаду судді не можна вважати проявом недоброчесної поведінки кандидата.
13. Так, суд зазначив, що згідно з вимогами Положення № 141/зп-16 кандидатом на посаду судді в анкеті зазначається інформація про трудову діяльність, відображена у трудовій книжці. Разом з тим дослідженням копії трудової книжки позивача установлено, що така не містить відомостей про роботу позивача у ВАТ «Ужгородська птахофабрика» та в Дочірньому підприємстві «Посів-Закарпаття» Приватного підприємства «Посів-Україна», а тому відповідно є підстави вважати, що таку трудову діяльність позивач міг не указувати в анкеті кандидата на посаду судді.
Крім того, суд першої інстанції встановив, що в анкетах від 15 травня 2017 року та від 14 жовтня 2023 року у розділах «Відомості про притягнення до юридичної відповідальності» позивач указував на обставини того, що постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 05.06.2015 у справі № 308/1581/15-п змінено постанову Ужгородського міськрайонного суду від 23.03.2015 та закрито провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 (частина перша статті 163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Також зазначено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28.12.2015 у справі № 308/9785/15-п закрито провадження за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (стаття 188 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Крім того, у межах судової справи № 308/1581/15-п розглядалася справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною першою статті 163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За установленими обставинами у справі № 308/1581/15-п, ОСОБА_1 працює керівником Дочірнього підприємства «Посів-Закарпаття» Приватного підприємства «Посів-Україна». З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначення позивачем указаної обставини в анкеті кандидата очевидно свідчить, що ОСОБА_1 не мав наміру приховувати інформацію про трудову діяльність у Дочірньому підприємстві «Посів-Закарпаття» Приватного підприємства «Посів-Україна».
14. Щодо висновків Комісії про неповідомлення в анкетах кандидата на посаду судді відомостей про розгляд судами справ № 308/15865/14-п, № 308/637/15-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з виконанням посадових обов`язків керівника Дочірнього підприємства «Посів-Закарпаття» Приватного підприємства «Посів-Україна», що ВККС також уважала проявом недоброчесної поведінки кандидата, суд першої інстанції установив, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 грудня 2014 року матеріали адміністративної справи № 308/15865/14-п за протоколом серії АА №732764 від 10 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 повернуто до Перечинського відділення Ужгородської ОДПІ для до оформлення. Крім того, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2015 року матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 163-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернуто для належного оформлення до Перечинського відділення Ужгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Закарпатській області. В обох справах суд виснував про неналежне оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . На переконання суду першої інстанції, повернення матеріалів справи про адміністративне правопорушення для належного оформлення не є фактом притягнення до юридичної відповідальності, зокрема адміністративної. Отже, незазначення указаних відомостей в анкеті кандидата на посаду судді не можна вважати проявом недоброчесної поведінки кандидата, а тому в обсязі установлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин суд першої інстанції зазначив, що у цій частині спірне рішення не відповідає критеріям обґрунтованості та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС України.
15. Щодо урахування Комісією при ухваленні спірного рішення обставин розгляду Дисциплінарною палатою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області (далі - КДКА Закарпатської області) дисциплінарної справи щодо адвоката ОСОБА_1 , під час розгляду якої його поведінка визнана такою, що суперечить приписам Правил адвокатської етики, а дії адвоката ОСОБА_1 кваліфіковано як дисциплінарний проступок, суд першої інстанції дійшов висновку, що у цій справі у ВККС були обґрунтовані сумніви в частині дотримання кандидатом етичних норм, а також щодо його бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті.
16. У цьому контексті суд першої інстанції підкреслив, що викладені в рішенні Комісії висновки, зроблені на підставі відомостей дисциплінарної справи щодо адвоката  ОСОБА_1 , не є довільними чи нераціональними, підтверджені доказами і не є помилковими щодо фактів. Оцінюючи ці обставини в сукупності, Комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності  ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Такий висновок не видається свавільним чи необґрунтованим і не виходить за межі виключної дискреції Комісії оцінювати кандидатів.
17. Суд першої інстанції зауважив, що урахування цих відомостей ВККС виступає лише як елемент, що формує характеристику особи кандидата на посаду судді. Ці відомості ніби вказують на можливість обіймати посаду судді особою, яка вчиняла дії, які за визначенням є неприйнятними і несумісними зі статусом судді.
18. При цьому суд першої інстанції відхилив доводи  ОСОБА_1 щодо прийняття спірного рішення в порядку дискримінації позивача, яку позивач убачає у різному ставленні Комісії до нього порівняно з іншими кандидатами, щодо яких так само були установлені обставини, які відповідач міг трактувати як такі, що породжують обґрунтований сумнів у чесності, сумлінності кандидата, дотриманні етичних норм, а також щодо бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті, у відповідності критеріям доброчесності та професійної етики.
19. Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення ВККС від 14 березня 2024 року № 342/дс-24 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для визнання протиправним і скасування вказаного рішення немає.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
20. Не погодившись із таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що воно ухвалене з неправильним встановленням судом обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення, яке порушує права позивача.
21. Позивач вказав, що суд визнав протиправними усі, крім однієї підстави (дисциплінарний проступок позивача), якими мотивовано оскаржуване рішення відповідача, тобто частково погодився з позивачем. Водночас сам відповідач не мотивував своє рішення виключно лише цією однією обставиною, яка, на думку суду, могла бути підставою для ухвалення рішення про відмову в наданні рекомендації ВРП. Отже, суд вийшов за межі мотивування оскаржуваного рішення ВККС і зробив висновок, що допущення позивачем дисциплінарного проступку у 2017 році давало право відповідачу прийняти рішення про відмову в наданні рекомендації ВРП.
22. Разом з тим скаржник підкреслює, що суд не з'ясував змісту об'єктивної сторони дисциплінарного проступку позивача, а в рішенні відповідача немає аналізу релевантності проступку позивача до суддівської посади, адже не кожен дисциплінарний проступок адвоката призводить до відмови у призначенні суддею. ВККС не обґрунтувала, яким чином описаний проступок (за його природою, тяжкістю, обставинами, наслідками) свідчить про сумнів у чесності, неупередженості, сумлінності кандидата, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, що є критичними для судді. Відповідач в оскаржуваному рішенні не встановив повторних чи системних порушень позивачем норм і правил поведінки адвоката. ВККС під час співбесіди з позивачем розглядала питання відповідності його критеріям доброчесності в контексті дотримання вимог Правил адвокатської етики та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а не Кодексу суддівської етики. ВККС навела цитування рішення КДКА Закарпатської області, але не зробила узагальнення за результатами аналізу всього досьє про те, який вплив має закриття дисциплінарної справи щодо позивача за строками у 2020 році з одним епізодом висловлювання в судовому засіданні у 2017 році станом на 2024 рік на загальний висновок щодо відповідності позивача вимогам доброчесності та етики. Водночас ВККС не зробила власну оцінку цього факту, не виснувала, чи цей факт характеризує позивача як адвоката протягом певного часу чи лише на момент проступку у 2017 році, натомість зробила загальний висновок, що поведінка позивача (незрозуміло коли: в момент проступку чи з моменту проступку і до моменту співбесіди) не відповідає критеріям, що висуваються до особи, яка претендує обійняти посаду судді. 
23. Також вказує, що відповідач не оцінював позивача загалом, враховував виключно негативну інформацію про позивача, а позитивну інформацію (наприклад, про різносторонній і всебічний професійний досвід, подвійну освіту, знання іноземних мов, відсутність інших зауважень чи негативних фактів, успішність у професійній діяльності, активну громадянську позицію, емоційний інтелект) навіть не намагався оцінити. Рішення відповідача ґрунтується виключно на одному негативному епізоді без комплексного аналізу всього досьє позивача та результатів співбесіди, що свідчить про односторонній підхід, який є ознакою упередженого, необ'єктивного ставлення до позивача та викликає обґрунтований сумнів у безсторонності відповідача. Одиничний факт вчинення дисциплінарного проступку, який мав місце у 2017 році, на думку позивача, не може викликати сумнів у доброчесності чи професійній етиці кандидата на посаду судді станом на 2024 рік. 
24. Позивач зазначає, що відмова відповідача в наданні рекомендації ВРП є непропорційною тяжкості дисциплінарного проступку позивача, адже до дисциплінарної відповідальності позивача не було притягнуто. Проступок був незначним і одноразовим, а покарання позивача відповідачем, тобто застосовані наслідки (відмова у суддівській кар`єрі) є надмірними.
25. Позивач звертає увагу, що відповідач, як зазначено в рішенні, отримав інформацію про кандидата, яка породжує обґрунтовані сумніви в чесності, неупередженості, сумлінності кандидата, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті.Водночас відповідач не досліджував особисте життя позивача. Крім того, позивач зауважив, що зі спірного рішення не вбачається, якому саме критерію доброчесності, визначеному частиною дев`ятою статті 69 Закону № 1402-VIIІ, вінне відповідає.
26. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач також вказує, що на етапі спеціальної перевірки відповідач мав відомості про дисциплінарний проступок позивача, але прийняв рішення про допуск позивача до конкурсу, чим викликав правомірне очікування, що зазначений проступок не буде підставою для відмови у наданні рекомендації на посаду судді. Після ухвалення відповідачем рішення про допуск позивача до конкурсу нові обставини, які б перешкоджали прийняти рішення про внесення рекомендації про призначення на посаду судді, не виникали і відповідач таких не отримував. Тому позивач мав обґрунтовані правомірні очікування, що зазначений дисциплінарний проступок не буде перешкодою у проходженні конкурсу та у внесенні рекомендації про призначення на посаду судді.
27. Скаржник зауважив, що рішення КДКА Закарпатської області від 10 січня 2020  року не є преюдиційним, а тому суд не вправі був приймати на віру інформацію, яка міститься в ньому. Позивач наголошує на тому, що КДКА Закарпатської області не встановлювала факту введення суду в оману позивачем. Зазначає, що авторство частини речення «ввів суд в оману, оскільки його твердження не відповідали дійсності» належить скаржниці ОСОБА_2 , про що зазначено в самому рішенні КДКА Закарпатської області від 10 січня 2020 року. Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув. Отже, Верховний Суд, на думку позивача, грубо порушив норми процесуального права, протиправно встановивши обставину, про яку навіть в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено і яка фактично не мала місце, а обґрунтувавши відмову в задоволенні позову з посиланням на цю неправомірно встановлену обставину.
28. Позивач зазначає також, що відповідач в оскаржуваному рішенні конкретно не зазначив, яким саме законодавством України керувався та які саме врахував підходи, сформовані якою саме релевантною практикою Верховного Суду при оцінці вказаних у рішенні обставин.
29. Також позивач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає про розгляд справи судом у складі суддів, дії яких викликають сумнів у їх неупередженості та об`єктивності з огляду на умисне встановлення судом неіснуючої обставини (введення суду в оману), про яку відповідач не зазначав як таку, що встановлена рішенням КДКА Закарпатської області, а позивач до того ж заперечив цю обставину в судовому засіданні і пропонував дослідити рішення КДКА Закарпатської області від 10 січня 2020 року. Також позивач посилається на відмову суду витребувати у відповідача за його клопотанням інформацію на підтвердження дискримінації позивача та в подальшому зазначенні в судовому рішенні про те, що інформація про інших кандидатів на посаду судді не буде подібною з інформацією про позивача (встановлення складу дисциплінарного проступку). Наведене, на переконання скаржника, викликає сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів Верховного Суду, які ухвалили оскаржуване рішення.
30. Позивач стверджує, що відповідач допустив грубі очевидні порушення, зазначаючи штучні підстави для ухвалення оскаржуваного рішення Комісії, і ці порушення не могли бути наслідком непрофесійності, некомпетентності чи необережної помилки. Відповідач вибірково та штучно інтерпретував подані позивачем відомості та документи з метою посилення дискредитації позивача як кандидата на посаду судді. Наведений факт штучного створення членами ВККС перешкоди позивачу в доступі до посади судді свідчить про обставину, яка викликає обґрунтований сумнів у безсторонності членів Комісії, у зв'язку з яким члени Комісії зобов'язані були заявити собі самовідвід на підставі абзацу другого частини першої статті 100 Закону №1402-VIII та пункту 92 Регламенту ВККС. Не заявивши собі самовідвід, члени Комісії тим самим діяли в незаконному складі, що є безумовною і достатньою підставою для визнання рішення відповідача протиправним та його скасування.
31. Скаржник також зазначає, що члени колегії ВККС не були належним чином уповноважені на проведення співбесіди з позивачем, на розгляд його досьє, на прийняття рішення щодо нього, тобто діяли під час співбесіди в незаконному складі колегії, а тому оскаржуване рішення є незаконним і з цих підстав. Позивач вказує, що в його досьє як кандидата на посаду судді є протокол розподілу (невідомо чого) між членами комісії від 17 жовтня 2023 року, згідно з яким визначено Олексія Омеляна як доповідача. Водночас немає саме протоколу про результати автоматизованого визначення члена Комісії щодо його справи, тобто документа з такою назвою. Зі змісту протоколу не вбачається, що він створений саме автоматизованою системою автоматично, а не вручну. Щодо інших двох членів колегії матеріали досьє також не містять доказів, що вони мали право брати участь у проведенні співбесіди з позивачем. Крім того, позивач зауважує, що достовірність змісту зазначеного протоколу викликає сумнів, оскільки в ньому зазначено його станом на 17 жовтня 2023 року як позивача (знизу зліва на сторінці протоколу). Водночас станом на 17 жовтня 2023 року він позивачем не був. Отже, на думку скаржника, в матеріалах досьє немає доказів повноважень членів колегії ВККС проводити співбесіду з позивачем.
32. Крім того, скаржник зауважив, що відповідач спірним рішенням відмовив у внесенні рекомендації ВРП, хоча саме такого повноваження відповідач не мав, натомість мав повноваження лише відмовити в наданні рекомендації ВРП. Отже, відповідач прийняв не передбачене законом рішення, тобто не на підставі та не у межах повноважень, що визначені законом України (пункт 1 частини другої статті 2 КАС України) та з порушенням припису частини другої статті 19 Конституції України. Крім того, в оскаржуваному рішенні не зазначено місця його ухвалення, тобто адреси, натомість указано населений пункт - м. Київ, що є порушенням вимог пункту 105 Регламенту ВККС.
33. Також позивач зазначає, що відповідач проявив дискримінацію щодо позивача порівняно з іншими кандидатами на посаду судді.
34. Скаржник зазначив, що суд не врахував правових висновків Верховного Суду, в тому числі в подібних справах, що є порушенням вимог частини п'ятої статті 242 КАС України.
35. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі № 990/135/24 і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Рішення ВККС у складі колегії № 3 (Омельян О. С., Пасічник А. В., Сабодаш Р. Б.) від 14 березня 2024 року № 342/дс-24 про відмову у внесенні рекомендації для призначення ОСОБА_1 на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області визнати протиправним та скасувати. Зобов`язати відповідача повторно провести з позивачем, переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, співбесіду у складі іншої колегії та прийняти рішення з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду.
Позиція учасників справи
36. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2025 року- без змін.
Рух апеляційної скарги
37. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 09 липня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою від 27 серпня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Установлені судом першої інстанції обставини справи
38. Рішенням Комісії від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 оголошено добір кандидатів на посаду судді місцевого суду з урахуванням 600 прогнозованих вакантних посад суддів та затверджено Умови подання документів та допуску до добору і відбіркового іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду.
39.  ОСОБА_1 15 травня 2017 року подав до ВККС заяву про допуск до участі в доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду та документи, за результатами дослідження яких рішенням Комісії від 25 вересня 2017 року № 48/дс-17  ОСОБА_1 допущено до участі в доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду та складення відбіркового іспиту.
40. Рішенням Комісії від 03 листопада 2017 року № 117/зп-17 встановлено прохідний бал з урахуванням прогнозованої кількості вакантних посад - 115, визначено декодовані результати складеного 31 жовтня 2017 року анонімного тестування для перевірки рівня володіння державною мовою на стадії складення відбіркового іспиту та анонімного тестування для перевірки рівня загальних теоретичних знань у сфері права на стадії складення відбіркового іспиту у межах процедури добору, а також затверджено результати учасників цих анонімних тестувань, зокрема  ОСОБА_1 (загальний бал тестування 121).
41. Рішенням Комісії від 06 грудня 2017 року № 126/зп-17 затверджено результати анонімного тестування для перевірки рівня особистих морально-психологічних якостей на стадії складення відбіркового іспиту в межах процедури добору та затверджено перелік кандидатів, які успішно його склали, зокрема і  ОСОБА_1 .
42. Рішенням Комісії від 06 грудня 2017 року № 127/зп-17  ОСОБА_1 попередньо допущено до наступного етапу оголошеного Комісією 03 квітня 2017 року добору кандидатів на посаду судді місцевого суду як особу, що успішно склала у межах нього відбірковий іспит.
43. Комісія провела спеціальну перевірку кандидата на посаду судді місцевого суду.
44. Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило про встановлення розбіжностей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої  ОСОБА_1 як кандидатом на посаду судді.
45. Комісія надала можливість  ОСОБА_1 надати у письмовому вигляді пояснення та за наявності підтверджувальні документи щодо викладених обставин.
46.  ОСОБА_1 надав письмові пояснення щодо наявних у декларації розбіжностей.
47. Рішенням Комісії від 12 червня 2018 року № 267/дс-18  ОСОБА_1 визнано таким, що за результатами спеціальної перевірки відповідає установленим законом вимогам до кандидата на посаду судді.
48. Рішенням Комісії від 01 серпня 2018 року № 184/зп-18  ОСОБА_1 направлено для проходження спеціальної підготовки в Національну школу суддів України протягом дев`яти місяців.
49. За висновком про результати спеціальної підготовки кандидата на посаду судді,  ОСОБА_1 успішно виконав програму спеціальної підготовки кандидатів на посаду судді, тому матеріали щодо нього було направлено до ВККС для складення кваліфікаційного іспиту.
50. Рішенням Комісії від 24 червня 2019 року № 107/зп-19 призначено кваліфікаційний іспит у межах процедури добору та визначено черговість етапів його проведення.
51. Іншим рішенням Комісії від 01 серпня 2019 року № 141/зп-19 затверджено декодовані результати складеного кандидатами письмового анонімного тестування під час кваліфікаційного іспиту та допущено до виконання анонімних письмових практичних завдань під час кваліфікаційного іспиту, зокрема  ОСОБА_1 .
52. Рішенням Комісії від 26 липня 2023 року № 39/зп-23 затверджено декодовані результати виконаного під час кваліфікаційного іспиту анонімного письмового практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду, декодовані результати виконаного під час кваліфікаційного іспиту анонімного письмового практичного завдання зі спеціалізації місцевого адміністративного суду, декодовані результати виконаного під час кваліфікаційного іспиту анонімного письмового практичного завдання зі спеціалізації місцевого господарського суду, зокрема  ОСОБА_1 .
53. Рішенням Комісії від 01 серпня 2023 року № 45/зп-23 затверджено:
резерв кандидатів на заміщення вакантних посад суддів місцевого загального суду, відповідно до якого  ОСОБА_1 у рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого загального суду посів 231 місце;
резерв кандидатів на заміщення вакантних посад суддів місцевого господарського суду, відповідно до якого  ОСОБА_1 у рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого господарського суду посів 140 місце;
резерв кандидатів на заміщення вакантних посад суддів місцевого адміністративного суду, відповідно до якого  ОСОБА_1 у рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду посів 68 місце. 
54. Рішенням ВККС від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 оголошено конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів. Встановлено загальний порядок та строки подання кандидатами заяв та документів для участі в цьому конкурсі, затверджено умови проведення конкурсу на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів. Визначено, що питання допуску до участі в конкурсі вирішується ВККС у складі колегій.
55.  ОСОБА_1 звернувся до Комісії 14 жовтня 2023 року із заявою про допуск до участі в оголошеному конкурсі як особа, яка відповідає вимогам статті 69 Закону №1402-VIII , перебуває в резерві на заміщення вакантних посад суддів та не займає суддівської посади.
56. Рішенням Комісії від 01 грудня 2023 року № 10/дс-23  ОСОБА_1 допущено до участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у місцевих судах кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів.
57. Рішенням ВККС від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 затверджено та оприлюднено на офіційному вебсайті Комісії рейтинг учасників конкурсу на посади суддів місцевих загальних судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, відповідно до якого  ОСОБА_1 посів 2 місце за рейтингом до Біляївського районного суду Одеської області.
58. 14 березня 2024 року ВККС проведено співбесіду з  ОСОБА_1 , за результатами якої прийнято рішення № 342/дс-24, яким відмовлено у внесенні рекомендації ВРП про призначення  ОСОБА_1 на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області.
59. Підставою для прийняття означеного рішення слугували висновки Комісії про неповідомлення в анкетах кандидата на посаду судді місцевого суду від 15 травня 2017 року та від 14 жовтня 2023 року відомостей про роботу на посадах юриста Ужгородської птахофабрики, керівника Дочірнього підприємства «Посів-Закарпаття» Приватного підприємства «Посів-Україна» та про розгляд судами справ про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з виконанням посадових обов`язків керівника у вказаному підприємстві (справи № 308/15865/14-п, № 308/637/15-п). Якщо такі факти мали місце і про них очевидно було відомо кандидату, то це свідчить про прояв останнім недоброчесної поведінки, а саме про його намір приховати вказані обставини задля уникнення їхньої оцінки Комісією.
60. Також при прийнятті оскаржуваного рішення Комісія врахувала, що Дисциплінарна палата КДКА Закарпатської області поведінку адвоката  ОСОБА_1 визнала такою, що суперечить приписам Правил адвокатської етики, а отже, є невиконанням установленого законом професійного обов`язку адвоката, а його дії кваліфікувала як дисциплінарний проступок.
61. За висновками Комісії, такі факти вказують на те, що поведінка  ОСОБА_1 не відповідає критеріям, що висуваються до особи, яка претендує обійняти посаду судді.
62. За результатами вивчення суддівського досьє та співбесіди з  ОСОБА_1 отримано інформацію про кандидата, яка, за висновками Комісії, породжує обґрунтовані сумніви в чесності, неупередженості, сумлінності кандидата, а також стосовно дотримання ним етичних норм, його бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті.
63. У підсумку Комісія дійшла висновку про невідповідність  ОСОБА_1 вимогам до кандидата, передбаченими Конституцією України та Законом №1402-VIII, що стало підставою для ухвалення рішення про відмову в наданні рекомендації ВРП про призначення кандидата на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
64. Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
65. За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
66. Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
67. Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
68. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
69. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (частина перша статті 78 КАС України).
70. Відповідно до частини третьої статті 127 Конституції України на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.
71. На підставі частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
72. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.
73. За правилами, визначеними частиною першою статті 69 Закону № 1402-VIII, на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.
74. За змістом частини дев`ятої статті 69 Закону № 1402-VIII кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу.
75. У частині першій статті 92 Закону № 1402-VIII визначено, що ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
76. Повноваження ВККС визначені, зокрема, статтею 93 цього Закону, серед яких проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та приймання кваліфікаційного іспиту; внесення до ВРП рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.
77. Відповідно до частини першої статті 70 Закону № 1402-VIII добір та призначення на посаду судді здійснюється в порядку, визначеному цим Законом, та включає такі стадії: 1) рішення ВККС про оголошення добору кандидатів на посаду судді з урахуванням прогнозованої кількості вакантних посад суддів; 2) розміщення ВККС на своєму офіційному вебсайті оголошення про проведення добору кандидатів на посаду судді. В оголошенні має бути зазначено кінцевий термін подання документів до ВККС, що не може бути меншим ніж 30 днів із дати розміщення оголошення, а також прогнозована кількість вакантних посад суддів на наступний рік; 3) подання особами, які виявили намір стати суддею, до ВККС відповідної заяви та документів, визначених статтею 71 цього Закону; 4) здійснення ВККС перевірки відповідності осіб, які звернулися із заявою для участі в доборі, установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді на основі поданих документів; 5) допуск ВККС осіб, які за результатами перевірки на час звернення відповідають установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді, до участі у доборі та складенні відбіркового іспиту; 6) складення особою, допущеною до участі у доборі, відбіркового іспиту; 7) встановлення ВККС результатів відбіркового іспиту та їх оприлюднення на офіційному вебсайті ВККС; 8) проведення стосовно осіб, які успішно склали відбірковий іспит, спеціальної перевірки в порядку, визначеному законодавством про запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених статтею 74 цього Закону; 9) проходження кандидатами, які успішно склали відбірковий іспит та пройшли спеціальну перевірку, спеціальної підготовки; отримання свідоцтва про проходження спеціальної підготовки; 10) складення кандидатами, які пройшли спеціальну підготовку, кваліфікаційного іспиту та встановлення його результатів; 11) зарахування ВККС кандидатів на посаду судді за результатами кваліфікаційного іспиту до резерву на заміщення вакантних посад судді, визначення їх рейтингу, оприлюднення списку кандидатів на посаду судді, включених до резерву та рейтингового списку, на офіційному вебсайті ВККС; 12) оголошення ВККС відповідно до кількості вакантних посад судді у місцевих судах конкурсу на заміщення таких посад; 13) проведення ВККС конкурсу на заміщення вакантної посади судді на основі рейтингу кандидатів, які взяли участь у такому конкурсі, та внесення рекомендації ВРП щодо призначення кандидата на посаду судді; 14) розгляд ВРП рекомендації ВККС та ухвалення рішення щодо кандидата на посаду судді; 15) видання указу Президента України про призначення на посаду судді - у разі внесення ВРП подання про призначення судді на посаду.
78. Законом України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (далі - Закон № 3511-IX), який набрав чинності 30 грудня 2023 року, внесено зміни до Закону № 1402-VIII, зокрема викладено в новій редакції його розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнено пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення».
79. За змістом абзацу першого пункту 58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII Комісія завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.
80. Згідно із частиною першої статті 79-2 Закону № 1402-VIII ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад: суддів місцевого суду - на основі рейтингу кандидатів на посаду судді та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду відповідно до статті 82 цього Закону.
81. Частинами першою та другою статті 79-5 цього Закону передбачено, що після визначення переможця конкурсу ВККС на своєму засіданні проводить з ним співбесіду.
82. За результатами співбесіди ВККС ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді.
83. Відповідно до частини третьої статті 79-5 Закону № 1402-VIII ВККС може відмовити в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді виключно у разі наявності у неї обґрунтованого сумніву щодо відповідності цього кандидата критеріям доброчесності чи професійної етики.
84. Згідно із частиною шостою статті 79-5 Закону № 1402-VIII за результатами конкурсу ВККС надсилає до ВРП відповідно до кількості вакантних посад суддів рекомендації про призначення кандидатів суддями.
85. Після набрання чинності Закону № 3511-IX ВККС визнала за необхідне узгодити з чинним законодавством Положення № 141/зп-16, а тому рішенням від 29 лютого 2024 року № 72/зп-24 виклала це Положення у новій редакції, у якій серед іншого визначила відповідний порядок проведення співбесіди з переможцем конкурсу, її етапи і коло питань для обговорення. У попередній редакції зазначене Положення таких правил не містило.
86. Так, за змістом пунктів 8.4-8.12 Положення № 141/зп-16 (тут і далі - в редакції рішення ВККС від 29 лютого 2024 року № 72/зп-24) під час співбесіди обговорюються дані щодо відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язана з цим інформація (пункт 8.4).
87. Співбесіда складається з таких етапів: оголошення доповіді членом Комісії; надання кандидату можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з кандидатом даних щодо його відповідності критеріям доброчесності та професійної етики та пов`язаної з цим інформації (пункт 8.5).
88. Під час обговорення доповідач і члени Комісії ставлять кандидату запитання, на які він надає відповіді і пояснення (пункт 8.6).
89. Співбесіди з переможцями конкурсу фіксуються за допомогою технічних засобів та можуть проводитися у режимі прямої відеотрансляції (пункт 8.7).
90. Кандидат на посаду судді до проведення співбесіди має право: знайомитися з матеріалами досьє; надавати документи (завірені копії документів) чи іншу інформацію, яка доповнює, спростовує чи уточнює дані, що містяться у досьє; надавати свої пояснення, зокрема у письмовому вигляді (пункт 8.8).
91. Письмові пояснення подаються кандидатом не пізніше ніж за один робочий день до дати проведення співбесіди. Усні пояснення надаються кандидатом під час співбесіди (пункт 8.9).
92. Члени Комісії мають право ставити кандидату запитання щодо оголошених під час доповіді відомостей, самостійно ознайомлюватися з досьє, ставити запитання доповідачу, порушувати перед Комісією питання, які виникли під час ознайомлення з досьє (пункт 8.10).
93. У разі необхідності під час співбесіди може бути оголошено перерву (пункт 8.11).
94. Згідно з пунктом 8.12 Положення № 141/зп-16 за результатами співбесіди Комісія ухвалює: рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).
95. Рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді ухвалюється Комісією за наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики (абзац перший пункту 8.13 Положення № 141/зп-16).
96. Пункт 8.13 Положення № 141/зп-16 кореспондує частині третій статті 79-5 Закону № 1402-VIII, якою визначено, що ВККС ухвалює вмотивоване рішення про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді у разі наявності обґрунтованого сумніву щодо його відповідності критеріям доброчесності чи професійної етики. У такому разі переможцем конкурсу визначається наступний у рейтингу кандидат.
97. Відповідно до частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.
98. При цьому пунктом 48 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що рішення ВККС оскаржуються відповідно до статті 88 цього Закону.
99. Так, частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
100. Згідно із частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
- склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
- рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;
- суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
- рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
101. Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав для скасування оскаржуваного рішення, визначених пунктами 1-3 статті 88 Закону № 1402-VIII.
102. Оцінюючи спірне рішення в аспекті його відповідності частині третій статті 79-5 Закону № 1402-VIII, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.
103. Предметом спору є рішення Комісії від 14 березня 2024 року № 342/дс-24, яким відмовлено позивачу у внесенні рекомендації для призначення на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області.
104. Спірне рішення ВККС ухвалила за наслідками співбесіди з ОСОБА_1 у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 № 95/зп-23, після якої Комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву в чесності, неупередженості, сумлінності кандидата, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, оскільки позивач в анкетах кандидата на посаду судді не відобразив відомості про роботу на посадах юриста Ужгородської птахофабрики, керівника Дочірнього підприємства «Посів-Закарпаття» Приватного підприємства «Посів-Україна» та про розгляд судами справ про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з виконанням посадових обов`язків керівника у вказаному підприємстві (справи № 308/15865/14-п, № 308/637/15-п), якщо такі факти мали місце і про них очевидно було відомо кандидату, що свідчить про прояв останнім недоброчесної поведінки, а саме про його намір приховати вказані обставини задля уникнення їхньої оцінки Комісією.
105. Також при прийнятті оскаржуваного рішення Комісією враховано, що Дисциплінарна палата КДКА Закарпатської області поведінку адвоката  ОСОБА_1 визнала такою, що суперечить приписам Правил адвокатської етики, а отже, це є невиконанням встановленого законом професійного обов`язку адвоката, а його дії кваліфіковано як дисциплінарний проступок.
106. Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне нагадати, що завдання ВККС в рамках процедури конкурсного призначення на посаду судді місцевого суду полягає в тому, щоб сформувати професійний суддівський корпус, який, здійснюючи правосуддя іменем України, має також утверджувати довіру до судової влади. Іншими словами, посада судді передбачає не тільки високий професійний рівень особи, яка займає цю посаду чи претендує на її зайняття, але також відповідні особистісні якості, які необхідні для виконання професійних обов`язків на цій посаді, адже здійснення правосуддя, як і його сприйняття (розуміння таким) у соціумі, вимагає передовсім від «носія» (представника) судової влади (як і від того / тих, хто претендує(-ють) ним / ними стати) дотримуватися гідної поведінки не лише в межах професійної роботи, але й повсякчас, що таким чином має сприяти утвердженню у суспільстві та державі авторитету судової влади та верховенства права.
107. У постанові від 14 листопада 2024 року у справі № 990/71/24 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що ВККС відповідно до свого статусу, повноважень, встановленого законом порядку, мети і завдань, які перед нею стоять, вільна у виборі будь-яких підстав і, керуючись власною оцінкою цих підстав, вправі засумніватися у відповідності кандидата на посаду судді критеріям та умовам, за яких можливе внесення рекомендації про призначення на посаду судді.
108. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила також, що з оцінки основних правил та мети положень статті 79-5 Закону № 1402-VIII можна презюмувати, що ці підстави повинні бути об`єктивними, реальними, вагомими (істотними), дієвими і негативними настільки, щоб засумніватися у відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики, або містити в собі властивості (ознаки), які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням. Такими підставами можуть бути будь-які фактори, явища, події об`єктивної дійсності, що містять ознаки (властивості), які характеризують чи виділяють кандидата на посаду судді як постать, що не відповідає якимсь певним «еталонним» критеріям доброчесності та професійної етики, яким повинен відповідати суддя як носій влади, або, інакше кажучи, неофіційній, ментальній системі уявлень, що ґрунтується на традиціях (звичаях), норм та оцінок і регулює поведінку людей у суспільстві, на колективно підсвідомому рівні схвалюється більшістю суспільства, практична реалізація якої забезпечується громадським осудом.
109. У постанові від 18 квітня 2024 року № 9901/110/19 Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що судовий контроль щодо дискреційних повноважень Комісії надати оцінку кандидату на посаду судді на предмет його відповідності встановленим законом критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України покликаний забезпечити, щоб ці повноваження були використані відповідно до мети, з якою вони були надані, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом (запобігаючи всім формам дискримінації), пропорційно (зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте Комісією рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання). Іншими словами, суд повинен забезпечити, щоб реалізація ВККС дискреційних повноважень при проведенні кваліфікаційного оцінювання не була свавільною. Зазначено, що повноваження членів Комісії оцінювати певні факти як такі, що узгоджуються чи ні з поняттям доброчесності, є виключними. Ніхто інший, окрім Комісії, не має повноважень оцінювати доброчесність кандидата на посаду судді.
110. У згадуваній постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2024 року у справі № 990/71/24 із цього приводу вказано, що межі дискреції ВККС щодо вирішення питання про внесення рекомендацій до ВРП про призначення кандидата на посаду судді не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду Комісією цього питання, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілими як кандидату на посаду судді, стосовно якого розглядалося питання, так і незалежному сторонньому спостерігачеві.
111. Касаційний адміністративний суд зазначив, що обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку мають показувати, наприклад, що доводи / пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала цього кандидата.
112. Разом з тим частина дев`ята статті 69 Закону № 1402-VIII установлює умови визначення відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності, які законодавець пов`язує, зокрема, з наявністю / відсутністю обґрунтованих сумнівів у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті.
113. Як зазначалося вище, ВККС ухвалила спірне рішення, маючи обґрунтовані сумніви щодо відповідності позивача як кандидата на посаду судді критерію доброчесності, проаналізувавши установлені обставини стосовно, зокрема, розгляду Дисциплінарною палатою КДКА Закарпатської області дисциплінарної справи щодо адвоката ОСОБА_1 , під час розгляду якої поведінка адвоката ОСОБА_1 визнана такою, що суперечить приписам Правил адвокатської етики, а дії адвоката кваліфіковано як дисциплінарний проступок. Обставини, установлені під час розгляду дисциплінарної справи щодо адвоката ОСОБА_1 , за позицією ВККС, указують на те, що поведінка ОСОБА_1 не відповідає критеріям, що висуваються до особи, яка претендує обійняти посаду судді.
114. Так, Комісією установлено, що за результатами розгляду Дисциплінарною палатою 10 січня 2020 року ухвалено рішення, в якому зазначено, що згідно зі скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , адвокат Цебрик Л. В., діючи непрофесійно, не вивчивши всіх обставин справи, ввів суд в оману, оскільки його твердження не відповідали дійсності. Скаржниця зазначила, що адвокат  ОСОБА_1 звинуватив її у наданні суду завідомо неправдивих показань проти його підзахисного, чим порушив вимоги Правил адвокатської етики, та просила притягнути його до дисциплінарної відповідальності.
115. Як вказано у рішенні Дисциплінарної палати, технічним записом судового засідання підтверджено оголошення адвокатом Цебриком Л. В. заяви про надання ОСОБА_2 неправомірних показань у кримінальному провадженні. У зв`язку із цим Дисциплінарна палата визнала, що факт оголошення адвокатом Цебриком Л. В. такої заяви у судовому засіданні Апеляційного суду Закарпатської області підтверджено належними доказами, не прийняла до уваги заперечення адвоката, що він такої заяви не робив.
116. Дисциплінарна палата також визнала, що, перед тим як оголосити заяву, адвокат Цебрик Л. В., який отримав інформацію від свого підзахисного, не переконався в її достовірності шляхом спонукання свого клієнта надати належні, достатні і достовірні докази на підтвердження такої інформації. Оголосивши таку заяву в судовому засіданні, адвокат припустився висловлювань, що принижують честь і гідність ОСОБА_2 як учасника процесу.
117. На підставі аналізу норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики Дисциплінарна палата КДКА Закарпатської області виснувала, що дії адвоката Цебрика Л. В., а саме оголошення 20 квітня 2017 року у судовому засіданні Апеляційного суду Закарпатської області заяви про надання ОСОБА_2 неправдивих показань у кримінальному провадженні з тих мотивів, що вона отримує від керівника ТОВ «Омега-Транс-УА» грошові кошти на лікування свого чоловіка, у зв`язку з чим готова робити будь-що, є невиконанням встановленого законом професійного обов`язку адвоката. В рішенні Дисциплінарної палати від 10 січня 2020 року зазначено, що за наведених обставин Дисциплінарна палата доходить висновку, що дії адвоката ОСОБА_1 , а саме оголошення вказаної заяви, є дисциплінарним проступком. Однак у зв`язку зі спливом строку притягнення до дисциплінарної відповідальності дисциплінарну справу було закрито.
118. Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд першої інстанції зазначив, що відомості, які покладені в основу спірного рішення в цій частині, дозволяли ВККС визнати кандидатуру позивача такою, що не відповідає критерію професійної етики.
119. Велика Палата Верховного Суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
120. Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.
121. Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя.
122. За визначенням терміна, який подано у Сучасному словнику з етики, доброчесністю є позитивна моральна якість, зумовлена свідомістю і волею людини, яка є узагальненою стійкою характеристикою людини, її способу життя, вчинків; якість, що характеризує готовність і здатність особистості свідомо і неухильно орієнтуватись у своїй діяльності та поведінці на принципи добра і справедливості.
123. Авторитет та довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.
124. Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм суддівської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, а також допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.
125. Повноваження Комісії стосовно оцінки встановлених щодо кандидата на посаду судді обставин є дискреційними. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів Комісії.
126. При цьому Комісія, враховуючи її правовий статус, повинна визначити, чи відповідає поведінка судді / кандидата на посаду судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, а також у Кодексі суддівської етики, затвердженому XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.
127. Члени Комісії, оцінюючи встановлені стосовно кандидата на посаду судді обставини, визначаються щодо їхньої відповідності суспільним уявленням про доброчесність на власний розсуд. Зважаючи на те, що доброчесність є морально-етичною, а не правовою категорією, обставини, що свідчать про недоброчесність кандидата на посаду судді, оцінюються насамперед з морально-етичного погляду. Навіть правомірні та законні дії кандидата можуть оцінюватися як такі, що не узгоджуються з поняттям доброчесності, виходячи із загальноприйнятих уявлень до цього поняття, особливо якщо йдеться про суддю.
128. Повноваження членів Комісії оцінювати певні факти як такі, що узгоджуються чи не узгоджуються з поняттям доброчесності, є виключними. Ніхто інший, окрім Комісії, не має повноважень оцінювати доброчесність кандидата на посаду судді.
129. Відтак оцінювання кандидата на посаду судді за критерієм доброчесності вимагає від Комісії ретельної уваги і передбачає певну свободу розсуду або ж дискреції, що водночас призводить до відповідальності за свої рішення, які з уваги на юридичні наслідки мають відповідати вимогам законності і обґрунтованості.
130. Суд зазначає, що однією з ключових передумов набуття статусу судді є бездоганна репутація та дотримання високих стандартів етичної поведінки, що забезпечують суспільну довіру до судової влади.
131. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Правила адвокатської етики за своєю природою і змістом співвідносяться з принципами суддівської етики, оскільки обидва кодекси регулюють поведінку осіб, наділених суспільною довірою та передбачають обов`язок діяти чесно, добросовісно, незалежно та неупереджено. Дотримання цих стандартів є не лише професійним обов`язком, але й показником моральної зрілості кандидата на посаду судді. 
132. Вчинення позивачем як адвокатом зазначених вище дій, свідчить про суттєве порушення ним професійних етичних норм та про невідповідність високим стандартам поведінки, очікуваним від особи, яка претендує на посаду судді, вимогам доброчесності, визначеним законодавством і міжнародними стандартами (зокрема, Бангалорськими принципами поведінки суддів).
133. Тому порушення ним правил професійної етики не можна розцінювати лише як формальне дисциплінарне правопорушення. Такі дії свідчать про відсутність належного усвідомлення етичної відповідальності та професійних меж поведінки, що є несумісним із високими стандартами, яким має відповідати суддя.
134. Суддя як носій судової влади зобов`язаний бути взірцем моральності й доброчесності, а тому навіть одиничний випадок свідомого порушення етичних правил у минулому може обґрунтовано ставити під сумнів його здатність здійснювати правосуддя бездоганно та справедливо.
135. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що суддя повинен бути не лише фахово підготовленим, а й морально бездоганним, адже будь-які сумніви щодо його доброчесності підривають довіру до правосуддя в цілому. 
136. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обставини, установлені під час розгляду дисциплінарної справи щодо адвоката ОСОБА_1 є тим чинником, який зумовив у Комісії обґрунтовані сумніви щодо відповідності позивача як кандидата на посаду судді критерію доброчесності.
137. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що доводи позивача про закриття дисциплінарного провадження щодо нього є такими, що не спростовують правильності рішення ВККС, оскільки таке закриття відбулося з нереабілітуючих підстав, що негативно позначається на репутації особи, надто коли це стосується конкурсу на посаду судді, до якої Закон № 1402-VIІI встановлює вимоги також морального та етичного характеру, об`єднавши їх словом «доброчесність». Остання зобов`язує Комісію перевіряти, виявляти, а також реагувати на факти / обставини, які свідчать про недотримання цієї вимоги.
138. В цій даній ситуації при наданні оцінки правомірності оскаржуваного рішення ВККС суд не повинен перевіряти обставини, встановлені Дисциплінарною палатою КДКА Закарпатської області при розгляді дисциплінарної справи щодо адвоката ОСОБА_1 , та спростовувати встановлені нею в рішенні від 10 січня 2020 року висновки, оскільки саме Дисциплінарна палата КДКА Закарпатської області в цьому випадку є уповноваженим органом для надання оцінки діям позивача як адвоката. При цьому рішення Дисциплінарної палати КДКА Закарпатської області від 10 січня 2020 року є чинним. Суд зазначає, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 260/373/20, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КДКА Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення КДКА Закарпатської області від 10 січня 2020 року.
139. Отже, вказані вище обставини є суттєвими і такими, що дали ВККС обґрунтовані підстави сумніватися, що позивач відповідає найвищим стандартам доброчесності, зважаючи на особливу увагу спільноти до процесу добору суддів і запит суспільства на справедливість.
140. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення ВККС в цій частині є правомірним та ґрунтується на належних фактичних даних, прийняте у межах її дискреційних повноважень і відповідає принципам законності, обґрунтованості та пропорційності.
141. Крім того, у спірному рішенні ВККС свій висновок про невідповідність позивача критеріям доброчесності пов`язувала також із тим, що позивач в анкетах кандидата на посаду судді не відобразив відомості про роботу на посадах юриста Ужгородської птахофабрики, керівника Дочірнього підприємства «Посів-Закарпаття» Приватного підприємства «Посів-Україна» та про розгляд судами справ про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з виконанням посадових обов`язків керівника у вказаному підприємстві (справи № 308/15865/14-п, № 308/637/15-п), якщо такі факти мали місце і про них очевидно було відомо кандидату, що свідчить про прояв останнім недоброчесної поведінки, а саме про його намір приховати вказані обставини задля уникнення їхньої оцінки Комісією.
142. Велика Палата Верховного Суду враховує, що суд першої інстанції в результаті дослідження матеріалів справи дійшов висновку, що незазначення в анкеті кандидата на посаду судді вказаних відомостей не може вважатися проявом недоброчесної поведінки кандидата, а тому в цій частині спірне рішення не відповідає критеріям обґрунтованості та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС України.
143. Ні позивач, ні відповідач правильність рішення суду першої інстанції в цій частині під сумнів не ставить.
144. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
145. Відтак у частині, яка не є предметом апеляційного оскарження, рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду Великою Палатою Верховного Суду.
146. Реагуючи на доводи позивача про застосування ВККС до нього дискримінаційного підходу, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
147. Гарантована статтею 21 Конституції України рівність усіх у правах і свободах означає необхідність забезпечення рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.
148. Статтею 14 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою.
149. Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 1 Закону України від 6 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
150. Непряма дискримінація - це ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
151. У рішенні від 7 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» ЄСПЛ констатував, що дискримінація означає поводження з особами в різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну мету або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.
152. Подібний підхід до оцінки правових обмежень застосовує й Конституційний Суд України, висновуючи, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року 
№ 14-рп/2004).
153. У Рекомендаціях Комітету міністрів Ради Європи № R(80)2 зазначено, що, приймаючи конкретне рішення, адміністративний орган влади має, зокрема, дотримуватися принципу рівності перед законом, не допускати несправедливої дискримінації.
154. Факт дискримінації може бути встановлений, якщо: 1) державний захід, дія чи бездіяльність, які оскаржуються, підпадають під чинність (захист, регулювання, дію) іншого положення закону, яким встановлені певні права та свободи; 2) є відмінність у поводженні проти інших осіб, котрі знаходяться в аналогічній або схожій ситуації (становищі, стані). При цьому поводження з особою, яка заявляє про дискримінаційне ставлення до неї, є істотно (разюче) відмінним і менш справедливим, ніж з іншими особами; підставами для розрізнення є особиста характеристика або статус заявника; інші особи, з якими така особа себе порівнює, знаходяться в аналогічній ситуації, а різниця у ставленні до особи не мотивована притаманною їй певною персональною ознакою.
155. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 15 червня 2023 року у справі № 800/582/16 (800/515/15).
156. За доводами позивача, він вбачає дискримінацію в різній оцінці різними колегіями ВККС подібних обставин щодо нього та інших кандидатів. 
157. Водночас позивач не вказує та, відповідно, не обґрунтовує наявності в нього певної ознаки (через що саме), яка б могла вплинути на відмінний порівняно з іншими кандидатами підхід ВККС при оцінці його відповідності критерію доброчесності. 
158. Як слушно зазначив суд першої інстанції, оцінювання кандидата за критеріями доброчесності й професійної етики є персональним, комплексним і враховує усі обставини в сукупності, а не порівняно з іншими кандидатами. Отже, припущення позивача про порушення його права отримати рекомендацію Комісії про призначення на посаду судді не можна пов`язувати саме з дискримінацією.
159. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив довід ОСОБА_1 про порушення рівності під час оцінювання різними колегіями Комісії кандидатів та фактів.
160. Щодо посилань позивача на те, що відмова відповідача у наданні рекомендації ВРП є непропорційною тяжкості дисциплінарного проступку позивача, оскільки проступок був незначним і одноразовим, а покарання позивача відповідачем, тобто застосовані наслідки (відмова у суддівській кар`єрі) є надмірними, суд зазначає, що відмова у наданні рекомендації ВРП не є мірою відповідальності за встановлений Дисциплінарною палатою КДКА Закарпатської області дисциплінарний проступок. Вказані факти лише були оцінені ВККС в контексті надання оцінки відповідності кандидата на посаду судді критерію доброчесності, який є однією з умов доступу до цієї посади.
161. Велика Палата Верховного Суду, надаючи оцінку доводам позивача про те, що питання про відповідність його кандидатури вимогам на посаду судді мало бути вирішене (тобто могло вирішуватися) на стадії добору на цю посаду (який він успішно пройшов), зазначає, що такі твердження не заперечують (як і не виключають) того, що ВККС не позбавлена повноважень контролювати відповідність особи, яка кандидує на посаду судді, вимогам, які встановив закон до цієї посади на всіх етапах конкурсу на заміщення вакантної посади судді.
162. Щодо доводів позивача про наявність сумніву в неупередженості членів колегії суддів суду першої інстанції суд вважає, що наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не підтверджують наявності обставин, які могли б за об`єктивними критеріями викликати сумнів в об`єктивності або неупередженості суддів при розгляді цієї справи, оскільки зводяться до власних припущень заявника, які не містять достатніх обґрунтувань.
163. З приводу посилань скаржника на те, що члени колегії ВККС не були належним чином уповноважені на проведення співбесіди з позивачем, на розгляд досьє позивача, на прийняття рішення щодо позивача, тобто діяли під час співбесіди незаконному складі колегії, а тому оскаржуване рішення є незаконним, суд зазначає таке.
164. 17 жовтня 2023 року до Комісії надійшла заява ОСОБА_1 про допуск його до участі в оголошеному конкурсі як особи, що відповідає вимогам статті 69 Закону № 1402-VІІІ, перебуває в резерві на заміщення вакантних посад суддів та не займає суддівської посади.
165. Відповідно до автоматизованого розподілу справ заяву ОСОБА_1 передано на розгляд члену Комісії Омельяну О. С., підтвердженням чого є протокол розподілу між членами Комісії. У цьому протоколі вказано, що інформацію внесено в автоматизовану систему автоматичного розподілу, з огляду на що доводи позивача про те, що зі змісту протоколу не вбачається, що він створений саме автоматизованою системою автоматично, є безпідставними.Безпідставними також є і доводи позивача з приводу неналежного оформлення цього протоколу, оскільки він не надав конкретних доказів порушень при здійсненні вказаного розподілу, а лише навів свою суб'єктивну думку з цього приводу.
166. Скаржник наголошував, що матеріали його досьє не містять доказів щодо права на участь у проведенні з ним співбесіди інших двох членів колегії, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
167. Суд з цього приводу зазначає, що підпунктами 2.1.1 і 2.1.2 пункту 2.1 розділу II Регламенту ВККС, затвердженого рішенням ВККС від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Регламент ВККС) передбачено, що організаційними формами діяльності Комісії є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі - залежно від питань, визначених Законом та цим Регламентом. Колегія, її склад визначаються рішенням Комісії.
168. Пунктом 54 Регламенту ВККС передбачено можливість утворення тимчасових колегій Комісії для вирішення конкретних питань, які визначаються рішенням Комісії у пленарному складі.
169. Так, рішенням ВККС від 16 листопада 2023 року № 127/зп-23 «Про утворення тимчасових колегій ВККС для вирішення питання допуску до участі в оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів» утворено тимчасові колегії ВККС для вирішення питання допуску кандидатів на посаду судді до участі в оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів: № 1 у складі членів Комісії      ОСОБА_6 , Кобецької Н. Р., Шевчук Г. М.; № 2 у складі членів Комісії ОСОБА_7 , Кидисюка Р. А., Сидоровича Р. М.; № 3 у складі членів Комісії ОСОБА_8 , Пасічника А. В., Сабодаша Р. Б.; № 4 у складі членів Комісії Гацелюка В. О., Коліуша О. Л., Мельника Р. І.
170. З огляду на викладене співбесіда з позивачем була проведена законним складом колегії у складі Омельяна О. С., Пасічника А. В., Сабодаша Р. Б.
171. При цьому, як зазначено в оскаржуваному рішенні, позивачу під час засідання Комісії було роз'яснено його право заявити відвід членам колегії, проте відводів членам Комісії він не заявив.
172. З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне рішення ухвалено повноважним складом ВККС відповідно до вимог частини четвертої статті 101 Закону № 1402-VIII та положень Регламенту ВККС, тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними. 
173. Крім того, скаржник зауважив, що відповідач спірним рішенням відмовив у внесенні рекомендації ВРП, хоча саме такого повноваження відповідач не мав, а мав повноваження лише відмовити у наданні рекомендації ВРП. 
174. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 93  Закону № 1402-VIII ВККС вносить до Вищої ради правосуддя рекомендацію про призначення кандидата на посаду судді.
175. Також згідно з підпунктом 60.2-2 пункту 60 Регламенту ВККС комісія у складі Колегії ухвалює рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді місцевого суду чи про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).
176. Згідно з пунктом 8.12 Положення № 141/зп-16 за результатами співбесіди Комісія ухвалює: рішення про рекомендацію або про відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді; рішення про рекомендацію про переведення судді (якщо переможцем конкурсу на посаду судді місцевого суду став суддя).
177. Тобто нормами чинного законодавства передбачено вживання слів як «внесення», так і «надання» рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, а тому вживання у оскаржуваному рішенні словосполучення «відмовити у внесенні рекомендації ВРП» не є підставою для визнання його неправомірним та скасування його. Вказане не змінює суті самого рішення і не призводить до його неправомірності.
178. Отже, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду про те, що спірне рішення ВККС відповідає вимогам частини третьої статті 79-5 Закону № 1402-VIII, а також критеріям обґрунтованості, безсторонності та розсудливості, визначеним статтею 2 КАС України.
179. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду, що немає підстав для задоволення позову.
180.  Міркування і твердження позивача в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду, викладених в оскаржуваному рішенні, а спрямовані на переоцінку фактичних обставин і не містять аргументів, які б свідчили про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
181. Згідно із частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
182. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
183. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
184. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Касаційний адміністративний суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а зазначеного рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
185. Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
186. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі № 990/135/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя			С. О. Погрібний	
Суддя-доповідач О. А. Губська 
Судді:О. О. Банасько  О. В. Білоконь  О. Л. Булейко  І. А. Воробйова  М. М. Гімон  А. А. Ємець  Л. Ю. Кишакевич  В. В. Король  О. В. Кривенда  М. В. Мазур  К. М. Пільков  Н. С. Стефанів  Т. Г. Стрелець  І. В. Ткач  О. С. Ткачук  В. Ю. Уркевич  Н. В. Шевцова