Справа №: 398/2307/19	

провадження №: 2/398/7/26

РІШЕННЯ
Іменем України 

"13" квітня 2026 р.        м. Олександрія  
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
у складі головуючого судді     Подоляк Я.М.,
за участю секретаря судового засідання   Остапенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «СЕНС БАНК», державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун Віталіни Станіславівни про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності, 
ВСТАНОВИВ:
Позивачі звернулися до суду з позовом, відповідно до якого просять визнати незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) індексний номер 43494733 від 16.10.2018, державного реєстратора Корсун В.С. Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про реєстрацію права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У обґрунтування позову зазначають, що на підставі договору купівлі - продажу від 25.07.2008 року ОСОБА_1 , як титульному власнику та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_2 .
Договір купівлі-продажу від 25.07.2008 року посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В. за реєстровим №4326, який внесено до державного реєстру правочинів за реєстровим № 3041764, право власності зареєстровано Олександрійським МБТІ 25.07.2008 року за р.№ 9615/72 с.226.
25.07.2008 між ОСОБА_1 . Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКСОЦБАНК» правонаступником якого є АТ «УКРСРЦБАНК» було укладено договір кредиту №425/128- КФ2 за умовами якого відповідач надав позичальнику кошти у сумі 28 223, 00 доларів США з кінцевим строком повернення до 24.07.2028 року. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язання по договору кредиту між відповідачем та позивачами було укладено договір поруки №425/084-КФ5. Також у якості забезпечення виконання зобов`язання по договору кредиту між відповідачем та позивачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №425/083-КФ5 від 25.07.2008 р., посвідченого 25.07.2008, Стенюхіною І.В. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 4346. Згідного даного договору в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_2 .
Нещодавно позивачами отримано від відповідача довідку про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу Вих. №1020 від 04.06.2019 р.
Зі змісту даної довідки стало відомо, що відповідно до ст..37 ЗУ «Про іпотеку» Банк (АТ «УКСОЦБАНК») 10.10.2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (рішення державного реєстратора Корсун В.С., Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, №43494733 від 16.10.2018 р.), а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_3 .
Факт набуття права власності на квартиру позивачів підтвердився Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169719483 від 07.06.2019 року.
Вважають що дії державного реєстратора, щодо реєстрації права власності на квартиру (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43494733 від 16.10.2018 р.) за АТ «УКРСОЦБАНК» є незаконними, оскільки зазначена квартира є єдиним місцем проживання позивача, майнового поручителя та членів сім`ї позивачів, зазначене нерухоме житлове майно, як таке, що відповідає вимогам п.1 ч.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусова стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем в суді. 
Верховний Суд України у постанові від 02.03.2016 року у справі №6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Зазначають, що ОСОБА_1 не надавала своєї згоди на набуття права власності на предмет іпотеки відповідачем. У власності позивачів ніколи не було та не має іншого житла окрім квартири, що є предметом іпотеки. Дане підтверджується довідкою Олександрійського МБТІ та Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.06.2019 р. На сьогоднішній день позивачі разом з членами своєї сім`ї проживають у вищезазначеній квартирі де і зареєстроване їхнє місце проживання.
Згідно ч.1 ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або суду. Згідно ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченого підпунктом «а» пункту 2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
На підставі викладеного, просять визнати незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43494733 від 16.10.2018, державного реєстратора Корсун В.С. Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про реєстрацію права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рух по справі 
03.07.2019 року позовна заява надійшла до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
04.07.2019ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області прийнято позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
05.07.2019 ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Гулого Андрія Васильовича про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Акціонерному товариству «Укросоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, адреса місцезнаходження 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, вчиняти дії щодо відчуження і користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1667305135103, яка належать Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, до вирішення спору по суті.
25.07.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Даний позов вважає безпідставним та незаконними, поданим виключно з метою ухилення від взятих на себе зобов`язань. 25.07.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 28 223,00 доларів США зі сплатою 13% річних. У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та Позивачем 25.07.2008 був укладений Іпотечний договір. У зв`язку із неналежним виконанням Позичальником обов`язків за Кредитним договором, повним ігноруванням Позивачем вимог про усунення порушень АТ «Укрсоцбанк» скористалося своїм законним правом у порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», та провівши відповідну оцінку предмета іпотеки, задовольнило свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору в позасудовому порядку через звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відповідно до п. 4.5 Іпотечного договору: Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет Іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».
Підписанням цього Договору Заставодатель (тобто позивач) засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Банку.
Так, в позовній заяві позивач фактично посилається на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на єдину підставу для задоволення позову, проте дані посилання є неспроможними та безпідставними. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. В даному випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя в Іпотечному договорі. Так, відповідно до пункту 4.5, 4.5.3 договору іпотеки рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та про спосіб такого звернення приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець фактично засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя.
Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» здійснена за згодою позивача, що висловлена у іпотечному договорі, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Більш того, на дві відомі Кредитору адреси Іпотекодателя Іпотекодержателем було направлено Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018. Обидва повідомлення отримані особисто ОСОБА_1 30.03.2018, про що свідчить розписка у повідомленнях про отримання. Після отримання від Кредитора повідомлення 30.03.2018 Іпотекодавцем не вжито жодних дій щодо відкликання наданої нею у іпотечному договорі згоди, тим самим підтвердивши її.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Верховного суду від 13.06.2018 у справі № 645/5280/16-ц (провадження № 61-155св1 та від 12 липня 2018 року у справі №372/977/16-ц (провадження № 61-30624св18).
У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Аналізуючи положення статей 33,36,37,39 ЗУ «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок про те, що законодавець визначає три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий – на підставі рішення суду та два позасудових – на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16.
При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю право власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина 1 статті 37 ЗУ «Про іпотеку»).
Згідно ст.572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Враховуючи викладене, дії відповідача повністю відповідають вимогам чинного законодавства, жодних порушень з боку реєстратора або ПАТ «Укрсоцбанк» під час звернення стягнення на предмет іпотеки допущено не було. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому Позивачем взагалі не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів та вимог. У задоволені позову просять відмовити у повному обсязі (т.1 а.с.55-61).
30.07.2019 від державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та реєстратора юридичних та фізичних осіб підприємців Вільхівської сільської ради Корсун В.С. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Вирішення спору залишає на розсуд суду. Звертає увагу суду, що державна реєстрація проведена відповідно до вимог ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (зі змінами та доповненнями), та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25.12.2015 зі змінами. Оскільки Закон визначає вичерпний перелік документів, що подаються для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які були надані в повному обсязі, тому нею були прийнято рішення про державну реєстрацію права власності номер 28373135. За межі своїх повноважень, як державного реєстратора, вона не виходила. Реєстраційну справу нею було передано до Олександрійської РДА 23.10.2018 року для зберігання, оскільки державний реєстратор не наділений Мінюстом повноваженнями на зберігання реєстраційних справ, тому вони зберігаються у відповідному архіві місцевих органів самоврядування (т. 1 а.с.81).
14.08.2019 року на адресу суду від представника позивачів – адвоката Гулого А.В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що представник відповідача у своєму відзиві на позов вказує, що на адресу Іпотекодателя Іпотекодержателем направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018. Відповідач зазначає, що обидва повідомлення отримані особисто ОСОБА_1 30.03.2018, про свідчить розписка у повідомленнях про отримання. Проте, неозброєним оком видно, що підпис, який поставлений на розписках про отримання повідомлення не належить ОСОБА_1 , а є підробленим з імітацією її підпису. Більше того, з доказів які подав відповідач вбачається, нібито ОСОБА_1 отримала рекомендовані повідомлення в один той самий день на двох різних адресах, що ще раз ставить під сумнів дані докази. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» здійснена за згодою позивача, що висловлена в іпотечному договорі, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2017р. № К/800/52587/15 були встановлені наступні правові висновки: «під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, а також у касаційній скарзі заявник зазначає про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя не є одним із шляхів примусового стягнення предмета іпотеки, оскільки позивач добровільно підписав іпотечне застереження, а тому Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на задоволення вимог іпотекодержателя. З такими доводами колегія судів не погодилась. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Так згідно частини 3 статті 33 закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В частині 2 ст.36 цього Закону також зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже Закон прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя направленою до іпотекодателя з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону про мораторій право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як в судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодателя, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. В свою чергу Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Відповідно до пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку». 
Виходячи з вищевикладеного вважає що позов підлягає задоволенню (т.1 а.с.89,90).
22.08.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив у якому АТ «Укрсоцбанк» заперечує проти всіх доводів позовної заяви та проти всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, даний позов вважає безпідставним та незаконними, поданим виключно з метою ухилення від взятих на себе зобов`язань. 
Ознайомившись з Відповіддю на відзив, повідомила суду наступне.
По-перше, позовна заява не містить такої підстави позову, як неотримання повідомлення Іпотекодержателя. Заява про зміну підстав позову до суду ні Позивачами, ні їх представником не подавалась. У той же час ст. 13 ЦПК України визначає одним із принципів цивільного судочинства диспозитивність. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Проте, незважаючи на викладене пояснює, що на дві відомі Кредитору адреси Іпотекодателя Іпотекодержателем було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018. Обидва повідомлення отримані особисто ОСОБА_1 30.03.2018, про що свідчить розписка у повідомленнях про отримання. Той факт, що обидва повідомлення були отримані позивачем в той самий день, жодним чином не спростовує факту особистого отримання. Особливо враховуючи ту обставину, що рекомендована кореспонденція в більшості випадків вручається у відділенні зв`язку, а не за фактичною адресою. Окрім того, частина 2 ст. 78 ЦПК України чітко встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належність або неналежність підпису певній особі має підтверджуватися виключно висновком почеркознавчої експертизи (призначеної за клопотанням тієї особи, яка заперечує дійсність підпису), а не посиланнями на «неозброєне око». Тим більш дивно читати про «неозброєне око», враховуючи, що таке посилання дає не сторона по справі, що не має юридичної освіти, а професійний адвокат. По-друге, посилання на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу для задоволення позову є неспроможними та безпідставними. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Аналіз змісту статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» свідчить що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору. В даному випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя в Іпотечному договорі.
Так, відповідно до пункту 4.5, 4.5.3 договору іпотеки рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та про спосіб такого звернення приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець фактично засвідчив, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя.
Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» здійснена за згодою позивача, що висловлена у іпотечному договорі, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Після отримання від Кредитора повідомлення 30.03.2018 Іпотекодавцем не вжито жодних дій щодо відкликання наданої нею у Іпотечному договорі згоди, тим самим підтвердивши Її.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Верховного суду від 13.06.2018 у справі № 645/5280/16-у (провадження № 61-155св17) та від 12 липня 2018 року у справі № 372/977/16-ц (провадження № 61-30624св 8).
Частина 4 ст. 263 ЦПК України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В той же час жодною процесуальною нормою не встановлено необхідності врахування правових позицій, що викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України.
Щодо судових витрат відповідач повністю заперечує проти попереднього розрахунку позивачами судових витрат, оскільки названа їх представником сума та ймовірність самого понесення будь-яких витрат ніяк не обґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Зауважують, що дані заперечення жодним чином не впливають на правову позицію по справі відповідача щодо невизнання позову у повному обсязі та є лише поясненнями щодо процесуальних питань.
Позивачами сплачено судовий збір у подвійному розмірі окремо від імені двох позивачів. Проте згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Разом з тим Позивач-2 ОСОБА_2 не являється не тільки іпотекодавцем, а й позичальником. У даних правовідносинах він має статус лише фінансового поручителя за Договором поруки, що не має правового відношення до Іпотечного договору. Враховуючи викладене, він є неналежним позивачем, а отже, у разі задоволення позовних вимог судовий збір в частині позовних вимог, заявлених ним, стягненню з відповідача на його користь не підлягає.
Окрім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з тим така стаття витрат як «Попередня оплата професійної правничої допомоги» викликає обґрунтовані сумніви. Адже плата за весь обсяг наданих послуг вже включена до складу так званої «Остаточної оплати», а саме підготовка та подача процесуальних документів, підготовка відповіді на відзив, участь адвоката у судових дебатах. 
Якщо детально ознайомитись з позовною заявою, врахувати її змістовність, обсяг правового обґрунтування позовних вимог, їх відповідність нормам чинного законодавства, то стає очевидним, що винагорода у розмірі 11000,00 грн є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою, що дійсно не відповідає складності справи, проведеним роботам та наданим послугам, а тому стягненню не підлягає, а в разі стягнення підлягає зменшенню. 
Враховуючи викладене, дії відповідача повністю відповідають вимогам чинного законодавства, жодних порушень з боку реєстратора або ПАТ «Укрсоцбанк» під час звернення стягнення на предмет іпотеки допущено не було.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
При цьому Позивачем взагалі не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів та вимог. На підставі вищевикладеного, просять у позові відмовити (т.1 а.с.103-107).
22.08.2019 на адресу суду від представника позивачів – адвоката Гулого А.В. надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання з метою підготовки клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у даній справі.
07.11.2019 ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області залучено як правонаступника відповідача – "Альфа-Банк", ЄДРПОУ: 23494714. 
03.01.2020 ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 
18.08.2020 представником позивачів – адвокатом Гулим А.В. на адресу суду надіслано додаткові пояснення, відповідно до яких зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №644/3116/18 суд зробив висновок щодо застосування положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Системний аналіз положень статей 17,33,36,37 ЗУ «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншій особі (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності майна іпотекодержателя на вказане майно. Стверджує, що до спірних правовідносин повинен бути застосований ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що також підтверджується правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а (т.2 а.с.36,37).
06.01.2021 представником АТ «Альфа-Банк» надані додаткові письмові пояснення щодо неправильно обраного способу захисту. Додатково до доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, повідомляє, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
 
Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Водночас у пункті 3 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 16 січня 2020 року.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, а також у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №154/883/19-ц.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви виключно до закінчення підготовчого засідання. 
 
Ухвалою суду від 03.01.2020 підготовче провадження у справі закрито.
 
Можливість зміни позовних вимог (предмету позову) на даній стадії судового розгляду цивільно-процесуальним законодавством не передбачена. 
 
Також при розгляді даної справи вважає за доцільне врахувати, що принцип змагальності, закріплений у ст.12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Така правова позиція відображена в постанові ВС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
 
Окрім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 503/1169/16-ц, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Також просить суд врахувати, що відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чітко визначено, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.
Враховуючи викладене просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі (т.2 а.с. 75,76).
Відповідно до розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.10.2021 року №851-р щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 05.10.2021 року справа №398/2307/19 (провадження №2/398/53/21) розподілена судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероді Л.М.
10.01.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області цивільну справу прийнято до розгляду.
25.04.2024 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області заяву адвоката Харути Вікторії Анатоліївни про відвід судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. у цивільній справі №398/2307/19 (провадження №2/398/15/24) за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства “Альфа-Банк”, державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун Віталіни Станіславівни про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності, задоволено, справу передано для визначення іншого головуючого судді у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.
02.05.2024 року ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області цивільну справу прийнято до розгляду.
03.12.2024 року від представника позивачів – адвоката Харути В.А. надійшли додаткові пояснення. Відповідно до яких, згідно договору купівлі-продажу від 25.07.2008 ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , придбала квартиру АДРЕСА_2 . 25 липня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 425/128-КФ2, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 28 223,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 25 липня 2008 року укладено договір поруки № 425/084-КФ5, а також між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 того ж дня був укладений іпотечний договір № 425/083-КФ5, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В., зареєстрований у реєстрі за №4345, відповідно до якого позивачем ОСОБА_1 передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 12.01.2011 року у справі № 2- 108/11 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 296 138,91 грн. Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 24.02.2015 року відкрито виконавче провадження № 46625304 з виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду у справі № 2-108/11. 10 жовтня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та державний реєстратор Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С. прийняла рішення про реєстрацію за банком права власності на квартиру позивачів (запис про реєстрацію №43494733 від 16.10.2018 року). Відповідно до листа АТ «Укрсоцбанк» від 04.06.2019 №1020 банк повідомив ОСОБА_1 про отриманий дохід у виді прощеного боргу у розмірі 788 909,02 грн після задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. З даного листа позивачі дізнались про порушення їх права власності. Згідно листа Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.11.2024 № 83482/30.18-26/4, відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 19.11.2024 на примусовому виконанні у відділі не перебувають відкриті виконавчі провадження на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, тобто жовтень 2018 року), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Згідно з підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) дійшла висновку, що наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61- 6548св20) Верховний Суду зробив правовий висновок, що «в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини 5 першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання». Пунктом 6.2 іпотечного договору №425/083-КФ5 від 25.07.2008 сторони погодили, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Частиною першою статті 627 ЦК України, що визначає свободу договору, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, аналіз пункту 6.2 іпотечного договору № 425/083-КФ5 від 25.07.2008 у взаємному зв`язку з положеннями статті 627 ЦК України дає підстави для висновку, що сторони у договорі за взаємною домовленістю встановили порядок надсилання повідомлень за цим договором, зокрема вимоги, передбачені частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», та визначили, що таку вимогу потрібно вважати зробленою належним чином у випадку, якщо вона здійснена у письмовій формі та надіслана рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручена особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. На підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» банк надав суду копію вимоги про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором № 425/128-КФ2 від 25.07.2008 – повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018, адресоване ОСОБА_3 , та описи вкладення за адресами: АДРЕСА_5 , та АДРЕСА_6 . Разом з тим, відповідачем не надано доказів отримання позивачем ОСОБА_3 вимоги про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором або доказів проставляння на поштовому відправленні банку штемпеля відділення зв`язку одержувача. Крім того, з наданих банком описів вкладень неможливо визначити дату відправлення вимоги про усунення порушень, а також у повідомленні про звернення стягнення та в описі вкладення не повністю зазначено адресу місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 – вказано лише номер будинку АДРЕСА_6 . Даний будинок є багатоквартирним, тому відсутність номеру квартири очевидно унеможливлювала вручення поштового відправлення. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 серпня 2008 року зареєстровані та постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , про що АТ «Укрсоцбанк» було відомо вже у 2011-2012 роках під час розгляду справи № 2-108/11 в Олександрійському міськрайонному суді, зокрема, у виконавчому листі № 2-108/11 від 29.08.2012 зазначено лише одну адресу місця проживання ОСОБА_1 . Тому отримати вимогу про усунення порушень за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 очевидно не могла. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року справа № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19)). Відповідачами не надано доказів, що підтверджують дату направлення та фактичне отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором від 25 липня 2008 року, позивач ОСОБА_1 такої вимоги не отримувала, що у свою чергу унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. Також, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (чинний на час здійснення оспорюваної реєстрації) (далі – Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без його згоди на відчуження. Квартира АДРЕСА_2 , яка була передана в іпотеку, є єдиним місцем проживання позивачів, тому при реєстрації права власності за банком на іпотечну квартиру державним реєстратором були порушені положення Закону № 1304-VII. Тож, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за банком. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV). Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV). У частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) встановлено, що право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Тобто державна реєстрація права власності закріплена законом як елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. У практиці Великої Палати Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно. Відомості Державного реєстру прав на нерухоме майно презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) та інші). Отже, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за АТ «Укрсоцбанк» - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття права власності на таке майно за АТ «Укрсоцбанк» та водночас елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Внаслідок цього права позивачів були порушені та між сторонами виник спір про право цивільне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У статті 16 ЦК України визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц; (провадження № 14-256цс18) пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). У даному випадку спірне нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 , не відчужувалось третім особам. На момент звернення позивачів з позовом та впродовж розгляду справи судом право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Підставою виникнення у АТ «Укрсоцбанк» права власності на об`єкт спірного нерухомого майна є іпотечний договір № 425/083-КФ5 від 25.07.2008. Іпотекодавцем за цим договором є позивач ОСОБА_1 , якій предмет іпотеки належав на праві спільної сумісної власності разом з чоловіком ОСОБА_2 , а іпотекодержателем - АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк». Тобто, між позивачами та відповідачем АТ «Укрсоцбанк» наявні договірні відносини (іпотечний договір № 425/083-КФ5 від 25.07.2008), які регулюють звернення стягнення на спірне нерухоме майно. АТ «Укрсоцбанк» звернуло стягнення на спірне нерухоме майно на підставі зазначеного іпотечного договору. Для захисту порушеного права власності позивачів необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. При цьому, абзацом першим частини другої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Отже, враховуючи обставини даної справи та те, що правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено третім особам, вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судом як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивачів на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Аналогічні висновки викладені у пункті 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12- 83гс21). Оскільки порушення права власності позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за АТ «Укрсоцбанк», заявлені ними позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Просить позовні вимоги задовольнити повністю (т. 4 а.с.55-59).
Ухвалою суду від 06.12.2019 року витребувано від Олександрійської районної військової адміністрації Кіровоградської області (місцезнаходження: 28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 132) реєстраційну справу щодо реєстрації за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» права власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 43494733 від 16.10.2018).
26.05.2025 року від представника позивачів – адвоката Харути В.А. надійшли додаткові пояснення. Згідно копії реєстраційної справи № 667305135103 та опису її документів АТ «Укрсоцбанк», всупереч вимогам п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, тобто жовтень 2018 року) (далі – Порядок № 1127) не було надано державному реєстратору Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С. копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої АТ «Укрсоцбанк» Величко С.А. та ОСОБА_2 , докази направлення такої вимоги позивачам та документ, що підтверджує наявність факту завершення 30- денного строку з моменту отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмової вимоги АТ «Укрсоцбанк», а державним реєстратором у порушення правил п. 61 Порядку № 1127, без отримання передбачених вказаних пунктом документів було безпідставно зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» право власності на квартиру позивачів за адресою: АДРЕСА_1 (запис про реєстрацію №43494733 від 16.10.2018 року). Як убачається, реєстраційна справа № 667305135103 складається із: заяви представника АТ «Укрсоцбанк» Чаніщі Ш.Н. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.10.2018; платіжного доручення – квитанції № 159 від 10.10.2018; запиту державного реєстратора від 10.10.2018 до Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації про надання інформації стосовно права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та стосовно правовстановлюючого документа на вказану квартиру; архівної довідки КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.10.2018 № 1120; копію конверта про направлення КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» архівної довідки Вільхівській сільській раді Благовіщенського району Кіровоградської області; рішення державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С. від 16.10.2018 № 43494733 про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2018 № 141315652, що підтверджується внутрішнім описом документів реєстраційної справи № 667305135103 та наявними у самій реєстраційній справі документами. Ураховуючи наведене, державний реєстратор Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С. прийняла рішення про реєстрацію за банком права власності на квартиру позивачів (запис про реєстрацію № 43494733 від 16.10.2018 року) у порушення вищенаведених вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, а від так провела цю державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно незаконно, без необхідних документів для її проведення (т. 4 а.с.156-159).
Позиція сторін у суді
У судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позов просять задовольнити з підстав викладених у позові, відповіді на відзив, наданих в судовому засіданні усних та долучених до справи додаткових письмових пояснень. Також представник позивача у процесі розгляду справи просила час для узгодження позиції з позивачами щодо необхідності призначення у справі почеркознавчої експертизи, та в подальшому від вказаного клопотання відмовилась.
Представник відповідача АТ «СЕНС БАНК» - Луньова А.Г. в судове засідання не з`явилась. У відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, наданих в судовому засіданні усних та долучених до справи додаткових письмових поясненнях посилалась на те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у заявах по суті справи надані нею протягом судового розгляду.
Відповідач ОСОБА_4 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Вирішення справи залишила на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступні факти та існуючі між сторонами правовідносини та визначив наступні правові норми що їх регулюють.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Відповідно до копії договору кредиту №425/128-КФ2, 25 липня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту 425/128-КФ2 (ануїтетні платежі), відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 28 223,00 доларів США зі сплатою 13,00 процентів річних та комісій, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 24.07.2028 року (включно), на умовах визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: на купівлю нерухомості.
Відповідно до пп. 1.3, 1.3.1. в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає у день укладення цього Договору з позичальником ОСОБА_1 іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з 3 кімн., загальною площею 65,70 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , для придбання якого, згідно з п.1.2. цього Договору, надається Кредит, та яке належить позичальнику на праві власності заставною вартістю 170 852,00 грн, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору (за 100 доларів США =484,28 грн) еквівалентно сумі 35 279,59 доларів США.
Відповідно до п. 1.3.2 в день укладення цього Договору з поручителем - ОСОБА_2 , укладається договір поруки за умовами якого Поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з Позичальником як солідарний боржник.
Відповідно до п.3.3.10 позичальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів повідомляти кредитора про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, розміру доходів, зменшення заставної вартості забезпечення (за виключенням нормального зносу), повної або часткової втрати предмету забезпечення, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують, надавати інші фінансові документи на вимогу банку.
Відповідно до п.3.3.14 позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути у повному обсязі кредит та нараховані проценти (ануїтетні платежі), комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках визначених п.п. 2.8.3, 3.2.3., 5.4. цього Договору.
Відповідно до п. 5.1. сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим Договором у випадку настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю сторін, та які сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин за цим договором належать: військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха, недостатня фінансова ліквідність кредитора, тощо.
Згідно з п.5.1.1. Договору сторони не звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, якщо обставини, визначені п.5.1., настали у період прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до п.7.2 Договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержання.
Вказаний договір укладено за згодою чоловіка ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , що зазначено у його заяві, яка є частиною договору кредиту №425/128-КФ2, від 25 липня 2008 року (т.1 а.с.14-18).
Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір 425/083-КФ5, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотекодержателю АКБ «Укрсоцбанк» трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , що придбана іпотекодавцем за кредитні кошти, надані іпотекодержателем відповідно до умов договору, яким обумовлено основне зобов`язання. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної спільної сумісної власності подружжя. Цей договір вчиняється за письмовою згодою чоловіка іпотекодавця, ОСОБА_2 , справжність підпису якого на заяві засвідчена приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В. 25.07.2008 року за р.№4344 (п.1.1 Іпотечного договору).
Відповідно до п.1.10. Іпотечного договору сторони погоджуються, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору нотаріус накладає, згідно з чинним законодавством України, заборону відчуження предмету іпотеки.
Відповідно до п.1.11. Іпотечного договору предмет іпотеки залишається у володіння і користуванні іпотекодавця відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей.
Відповідно до п.1.14. Іпотечного договору членів сім`ї – дітей, які б мали право на проживання не має, що підтверджується довідкою ПП «ОРІОН -СЕРВІС 02» від 17.07.2008 року №1448. Зміст законодавства щодо права дітей (осіб до 18 років) – членів сім`ї на проживання (особистий сервітут) та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди (Іпотекодавцю) нотаріусом роз`яснений і зрозумілий. 
За змістом підпункту 2.4.3. пункту 2.4.4., пункту 4.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підпунктом 4.5.3. пункту 4.5. іпотечного договору визначено, що іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед інших способів, - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 
Відповідно до п.6.2 Договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержання.
Відповідно до положень статті 7 Договору «Реквізити та підписи сторін» місцем реєстрації іпротекодавця зазначено адресу: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.21-23).
Крім того, 25.07.2008 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №425/084-КФ5, згідно з умовами якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язався перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафний санкцій (пені, штрафу) в розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту №425/128-КФ2 від 25 липня 2008 року (т.1 а.с.19).
Згідно витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек №19892691 від 25.07.2008 р., виданого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В. внесено запис про обтяження за Договором іпотеки, 4345 від 25.07.2008 р., об`єкт обтяження: квартира, АДРЕСА_1 ; Іпотекодержатель: АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК»; Іпотекодавець: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ; розмір основного зобов`язання: 28 223, 00 доларів США (т.1, а.с. 24).
Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.07.2008 № 19892318 належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_2 , перебуває в іпотеці АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» на підставі договору іпотеки від 25.07.2008р. (т.1, а.с.25).
Згідно з архівною довідкою №619 виданої 18.06.2019 року «Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації» за архівними даними КП «ОМБТІ» право власності на квартиру по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу 25.07.2008 р. за р.№4326 (а.с.39)
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05.08.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.7-8). 
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.08.2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.10-12). 
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої паспортистом/головою ОСББ «ПОКРОВСЬКИЙ 51» до складу сім`ї/зареєстрованих осіб ОСОБА_1 входять: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_2 (чоловік), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_6 (донька), ОСОБА_7 (онука), ОСОБА_8 (онук) (т.1 а.с.29).
Відповідно до повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.03.2018, ПАТ «УКСОЦБАНК» за двома адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , повідомило ОСОБА_1 про вимогу сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 20 лютого 2018 року складає 62 163,61 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 лютого 2018 року складає 1 679 158,58 грн, та попереджено про намір ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку (а.с.66,67 т.1)
На підтвердження звернення до відповідача з відповідним повідомленням до матеріалів справи позивачем долучено докази його направлення: опис вкладення у цінний лист за №1400039155127 та за №1400039155119 з відбитком календарного штемпеля; список згрупованих відправлень; реєстр відправки цінної кореспонденції список №266 та поштова квитанція від 27.03.2018 р. У описі вкладень зазначено, що предметом надсилання є повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.68-74 т.1).
У матеріалах справи міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поданого до відділення зв`язку 27.03.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» (трек-номер 1400039155127), згідно з яким АТ «Укрпошта» 30.03.2018 року вручило лист на ім`я одержувача ОСОБА_1 за адресою: за адресою: АДРЕСА_5 особисто Величко (т.1 а.с.64)
Також в матеріалах справи міститься копія іншого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поданого до відділення зв`язку 27.03.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» (трек-номер 1400039155119), згідно з яким АТ «Укрпошта» 30.03.2018 року вручило лист на ім`я одержувача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 особисто Величко (т.1 а.с.65).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.06.2019 №169719483 на підставі рішення державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С. 16.10.2018 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «УКРСРЦБАНКОМ». Підставою виникнення права власності є: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 1400039155127, виданий 27.03.2018, видавник: УКРПОШТА; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 1400039155119, виданий 27.03.2018, видавник: УКРПОШТА; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер: 984, виданий 22.03.2018, видавник: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; Договір кредиту, серія та номер:425/128-КФ2, виданий 25.07.2008, видавник: АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 ; Іпотечний договір, серія та номер: 425/083-КФ5, виданий 25.07.2008, видавник: Приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу П.Н. Стенюхіна (т.1 а.с.27,28).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії реєстраційної справи №667305135103 вона складається із: заяви представника АТ «Укрсоцбанк» Чаніщі Ш.Н. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.10.2018; платіжного доручення – квитанції № 159 від 10.10.2018; запиту державного реєстратора від 10.10.2018 до Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації про надання інформації стосовно права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та стосовно правовстановлюючого документа на вказану квартиру; архівної довідки КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.10.2018 № 1120, відповідно до якої право власності на квартиру АДРЕСА_2 належало ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Стенюхіною І.В. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу 25.07.2008 р. №4326 (інформація актуальна станом на 01.01.2013); копію конверта про направлення КП «Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації» архівної довідки Вільхівській сільській раді Благовіщенського району Кіровоградської області; рішення державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С. від 16.10.2018 № 43494733 про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2018 № 141315652, що підтверджується наявними у самій реєстраційній справі документами ( а.с.104-114 т.4).
Згідно довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу вих. №1020 від 04.06.2019 року, банк повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» банк 10.10.2018 задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішення державного реєстратора Корсун Віталіна Станіславівна, Вільхівська сільська рада Благовіщенського району, Кіровоградська обл., №43494733 від 16.10.2018р. Оцінка квартири згідно висновку суб`єкту оціночної діяльності предмета іпотеки встановлена на рівні 412 605,00 грн. Таким чином залишок заборгованості, після здобуття банком права власності на предмет іпотеки, банком прощено позивачці борг за договором кредиту №425/128-КФ2 від 25.07.2008 (за основною сумою, процентами, пенею та штрафними санкціями) за офіційним курсом НБУ станом на 10.10.2018 в розмірі 2 919 922,01 грн (т.1, а.с.26).
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №46625304 на підставі виконавчого листа №2-108/2011 виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 296 138,91 грн (т.5 а.с.6).
Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.02.2019 у ВП № 46625304 старшим державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області Резніченко Б.С. на підставі заяви стягувача ПАТ «УКРСОЦБАНК» від 09.01.2019 №30/19 виконавчий лист №2-108/2011 виданий 29.08.2012 року Олександрійським міськрайонним судом повернуто стягувачу без подальшого виконання (т.5 а.с.6 зв.бік).       Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.08.2020 року №220801322, відомості щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно ОСОБА_2 , РНОКПП № НОМЕР_4 , в реєстрі відсутні записи (т.2 а.с.53). 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.08.2020 року №220800810, за ОСОБА_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 не зареєстровано будь-якого іншого нерухомого майна у власності, окрім квартири, що перебуває в іпотеці (т.2 а.с.54,55).
Правове обґрунтування спірних правовідносин та висновки суду.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на порушення порядку звернення стягнення у позасудовому порядку на належну їм квартиру АДРЕСА_2 , передану в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» за іпотечним договором від 25 липня 2008 року № 425/083-КФ5 в забезпечення виконання кредитного договору від 25 липня 2008 року №425/128-КФ2, укладених між ОСОБА_1 та банком, та порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено тимчасовий мораторій на відчуження іпотечного майна.
Кредитні правовідносини за своєю правовою природою є договірними цивільними відносинами, на них повною мірою поширюються вимоги цивільного законодавства, зокрема приписи про неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також принципи свободи договору, судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності, передбачені статтею 3 ЦК України.
Частиною першою ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 627ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 625 ЦК України).
25 липня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №425/128-КФ2, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 28 223,00 доларів США на купівлю нерухомості.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 25 липня 2008 року укладено договір поруки №425/084-КФ5, а також між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 того ж дня був укладений іпотечний договір № 425/083-КФ5, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В., зареєстрований у реєстрі за №4346, відповідно до якого позивачем ОСОБА_1 передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 . 
За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, зокрема, у Законі України «Про іпотеку» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У частині першій статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст.3 ЗУ «Про іпотеку»).
Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до положень ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
Відповідно до частин першої - третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Тобто законодавством, як на момент укладення іпотечного договору, так і на момент звернення стягнення на предмет іпотеки передбачався спосіб задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і шляхом позасудового (добровільного) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) виснувала, що наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.
Судом встановлено, що іпотечний договір 425/083-КФ5 від 25.07.2008 року передбачав відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3 іпотечного договору).
Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
У пункті 6.2 договору іпотеки передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержання. 
Відповідно до положень статті 7 Іпотечного договору «Реквізити та підписи сторін» місцем реєстрації іпротекодавця зазначено адресу: АДРЕСА_5 .
Відповідно до п.3.3.10 Кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів повідомляти кредитора про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, розміру доходів, зменшення заставної вартості забезпечення (за виключенням нормального зносу), повної або часткової втрати предмету забезпечення, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують, надавати інші фінансові документи на вимогу банку.
Відповідно до п.3.3.14 Кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути у повному обсязі кредит та нараховані проценти (ануїтетні платежі), комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках визначених п.п. 2.8.3, 3.2.3., 5.4. цього Договору.
ПАТ «УКРСОЦБАНК» за двома відомими йому адресами, зокрема за адресою: АДРЕСА_7 , яка вказана в Іпотечному та Кредитному договорах, та АДРЕСА_8 було направлено ОСОБА_1 письмову вимогу від 22.03.2018 про усунення порушень щодо невиконання зобов`язань за кредитним договором №425/128-КФ2 від 25.07.2008, та повідомлено про наслідки невиконання цих вимог, зокрема, про стягнення суми невиконаних зобов`язань за договорами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»
Вказана вимога надіслана на адресу позивачів 27.03.2018 року з описом вкладання у цінний лист, що підтверджується опис вкладення у цінний лист за №1400039155127 та за №1400039155119 з відбитком календарного штемпеля; списком згрупованих відправлень; реєстром відправки цінної кореспонденції список №266 та поштовою квитанцією від 27.03.2018 р. У описі вкладень зазначено, що предметом надсилання є повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.68-74 т.1).
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначені Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. №270 (в редакції на час вчинення відповідної дії)(далі - Правила).
Відповідно до п. 61. Правил, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.
Таким чином, працівником поштового зв`язку перевірено, що саме повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням вкладене у поштове відправлення, про що свідчить підпис працівника поштового зв`язку та відбиток календарного штемпеля на описі.
Вказані письмові вимоги/повідомлення були отриманні особисто Величко 30.03.2018 року, про що свідчать зворотні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з трек-номерами 1400039155127 та 1400039155119 (т.1 а.с.64,65).
Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначив, що у разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем у загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.
Отже, судом встановлено дотримання іпотекодержателем ПАТ «Укрсоцбанк» положення ст. 35 Закону України «Про іпотеку», що визначають порядок повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору.
Також, встановлено, що 10.10.2018 відповідач звернувся до державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С. із заявою про реєстрацію за собою на підставі іпотечного застереження, передбаченого іпотечним договором 425/083- КФ5 від 25.07.2008 року, права власності на квартиру АДРЕСА_2 . Державним реєстратором Корсун В.С. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за АТ «УКРСОЦБАНК»
Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення) (далі Закон №1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
За змістом частини 2 статті 18 Закону №1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Відповідно до положень пункту 61 Порядку № 1127 (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.06.2019 №169719483 вбачається, що рішенням державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун В.С. 16.10.2018 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «УКРСРЦБАНКОМ». Підставою виникнення права власності є: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 1400039155127, виданий 27.03.2018, видавник: УКРПОШТА; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 1400039155119, виданий 27.03.2018, видавник: УКРПОШТА; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер: 984, виданий 22.03.2018, видавник: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; Договір кредиту, серія та номер:425/128-КФ2, виданий 25.07.2008, видавник: АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 ; Іпотечний договір, серія та номер: 425/083-КФ5, виданий 25.07.2008, видавник: Приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу П.Н. Стенюхіна (т.1 а.с.27,28).
При цьому під час дослідження наявної в матеріалах справи копії реєстраційної справи №667305135103 вона складається із 11 документів, які не відповідають документам, які слугували підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, що підтверджується наявними у самій реєстраційній справі документами та внутрішнім описом документів реєстраційної справи № 667305135103. Отже достеменно з`ясування обсяг документів, наданих державному реєстратору для вчинення реєстраційної дії, судовим розглядом не вдалося (т.4 а.с.103-114).
Статтею 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначений вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
Позивач посилається на порушення відповідачем Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року №1304-VII (далі - Закон №1304-VII).
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Отже, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який діяв до 21 квітня 2021 року, установив тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 19 липня 2021 року у справі №363/431/19 дійшла висновку, що у разі якщо квартира, яка є предметом іпотеки, підпадає під критерії, визначені пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на неї не може бути звернуто примусове стягнення, у тому числі шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, і підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". 
Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що спірна квартира, який є предметом іпотеки, підпадає під критерії, визначені пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 1304-VII, оскільки була передана в іпотеку як забезпечення кредиту в іноземній валюті, використовувалась позивачкою та членами її родини як місце її постійного проживання, у власності позивачки відсутнє інше житлове нерухоме майно, а загальна площа іпотечного майна становить 65,7 кв. м, що не перевищує граничного розміру 140 кв. м (для квартири), тому суд доходить висновку про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося з порушенням положень Закону № 1304-VII, яким було встановлено тимчасовий мораторій на відчуження іпотечного майна, у тому числі в позасудовому порядку.
Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «УКРСОЦБАНК».
Порушення вимог законодавства при реалізації процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. 
Щодо доводів представника відповідача про обрання неналежного способу захисту.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулюються Законом України № 1952-IVвід 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України № 1952-IV).
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України № 1952-IV речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
У практиці Великої Палати закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно.
Зокрема, такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.
Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.
Відповідно до статті 11 Закону України № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Згідно з частиною другою статті 26 Закону України № 1952-IV (в редакції станом на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення), унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952-IVвід 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952-IVвід 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній з 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, в розумінні положень наведеної норми в чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952-IVвід 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Оскільки з 16 січня 2020 року матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, то ефективним способом захисту порушених прав є саме вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації щодо державної реєстрації права власності.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 369/3427/19.
ОСОБА_1 , ОСОБА_9 звернулись до суду за захистом права власності на належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_2 , яке ОСОБА_1 набула та зареєструвала у встановленому законом порядку відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу 25.07.2008 року р№4326.
Вказане підтверджується архівною довідкою №619 виданої 18.06.2019 року «Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації» відповідно до якої за архівними даними КП «ОМБТІ» право власності на квартиру по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу 25.07.2008 р. за р.№4326 (т.1 а.с.30).
Доказів оспорення та визнання недійсними в судовому порядку договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу 25.07.2008 року р№4326, який був підставою набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно, матеріали справи не містять. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Здійснюючи державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за АТ «УКРСОЦБАНК», державний реєстратор належним чином не перевірив відповідність вказаної реєстраційної дії положенням Закону №1304-VII, яким було встановлено тимчасовий мораторій на відчуження іпотечного майна, у тому числі в позасудовому порядку.
Зважаючи на обставини цієї справи, для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення, що відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.
Оскільки спірне майно не вибувало з фактичного володіння позивача, порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за АТ «УКРСОЦБАНК», тому заявлені позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності від 16 жовтня 2018 року опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.
З огляду на те, що право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою, судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є належним способом захисту.
Суд звертає увагу, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог суперечить завданню цивільного судочинства, яким справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Отже, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підставі ст.141, 264 ЦПК України, суд має вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, то керуючись вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений позивачами судовий збір у розмірі 1536,80 грн за подання позовної заяви, а також за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384,20 грн.
Відповідно до ч. ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до договору №86 про надання правничої допомоги від 15.06.2019 року укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «АНДРІЯ ГУЛОГО» адвокатське бюро на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги, щодо представлення їхніх інтересів по справі про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43494733 від 16.10.2018 року на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Перегляд рішень судів, що стосується стягнення заборгованості з клієнта по кредитному договору №425/128-КФ2 від 25.07.2008 року.
Відповідно до п.4.1. за правову допомогу, передбачену в п.п. 2.1. Договору клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду в розмірі визначеною в додатку №1 до цього Договору. Оплата за послуги перераховується на поточний рахунок адвокатського бюро протягом 3 трьох днів з дня настання події, за підсумками якої має бути здійснений платіж.
Відповідно до Додатку №1 до договору №86 про надання правничої допомоги від 15 червня 2019 року до складу вартості винагороди за правничу допомогу входить: 5 000,00 – попередня оплата правничої допомоги, 1 000,00 грн – за участь адвоката в одному судовому засіданні, 5 000,00 грн – остаточна оплата послуг, яка включає в себе, подачу заяв, клопотань. Остаточна оплата сплачується за кожне судове рішення після його ухвалення (т.1 а.с.36-39)
Представником позивача заявлений орієнтований розрахунок судових витрат, які очікує понести позивач у зв`язку із розглядом справи в розмірі 12 921,00 грн за правничу допомогу адвоката, однак, наразі, судом вказане питання не вирішується, оскільки на момент ухвалення рішення доказів на підтвердження розміру витрат суду не надано. Таким чином, суд залишає право в подальшому вирішити питання про стягнення судових витрат в цій частині відповідно до вимог статті 270 Цивільного процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Корсун Віталіни Станіславівни про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43494733 від 16.10.2018, державного реєстратора Корсун Віталіни Станіславівни Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області про реєстрацію права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНКА» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 грн за подання позовної заяви, а також за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384,20 грн, по 960,50 грн на користь кожного позивача.
Відповідно до ч.ч. 9,10 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області від 05 липня 2019 року, після набрання вказаним рішенням законної сили скасувати
Рішення суду може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники судового розгляду:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Представник позивача: адвокат Харута Вікторія Анатоліївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000145 від 15 січня 2018 року, видане Радою адвокатів Кіровоградської області на підставі рішення №7/2 від 15 січня 2018 року, робоча адреса: вул. Софіївська, буд.10, офіс 311, м. Олександрія Кіровоградської області.
Відповідач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ; ЄДРПОУ 23494714.
Представник відповідача: Луньова Анна Геннадіївна, РНОКПП НОМЕР_5 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000311 від 15 березня 2019 року, видане Радою адвокатів Кіровоградської області на підставі рішення №26/21 від 15 березня 2019 року.

Суддя         Я.М. ПОДОЛЯК