Справа №592/19837/25
Провадження №2/592/618/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ      
27 березня 2026 року           м.Суми 
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю секретаря судового засідання: Леоненко К. С. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про стягнення недоотриманих померлим пенсійних виплат, -
В С Т А Н О В И В :
08.12.2025 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Верещагін Дмитро Борисович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про стягнення недоотриманих померлим пенсійних виплат, із змісту якого вбачається, що відповідно до умов договору про надання правової (правничої) допомоги та ордера адвоката (додаток № 1) він здійснює представництво ОСОБА_1 щодо стягнення з ГУ ПФУ в Сумській області недоотриманих померлим ОСОБА_2 пенсійних виплат. За життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” із розрахунку 71 % грошового забезпечення. У зв`язку з непроведенням, у відповідності з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” , перерахунку розміру пенсії, дії ГУ ПФУ в Сумській області оскаржувалися до суду та позов ОСОБА_2 був задоволений рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/7035/22. Виконавчий лист по даній адміністративній справі відразу після набрання чинності судового рішення направлявся для виконання до ГУ ПФУ в Сумській області в порядку ст. 373 КАС України. ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Суми помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був стягувачем за рішенням Сумського адміністративного суду від 18.11.2022 у справі № 480/7035/22 і таке рішення суду залишається не виконаним в частині виплати йому донарахованих сум пенсійних виплат загальною сумою 276261 грн. 45 коп. . Єдиним членом сім`ї померлого ОСОБА_2 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , була його дружина ОСОБА_3 , яка як на час смерті, так і на сьогодні мешкає за вказаною адресою. Факт спільного проживання позивачки із померлим чоловіком підтверджується відповідями Центру надання адміністративних послуг Сумської міської ради на інформаційні запити щодо місця проживання. Оскільки на звернення дружини померлого ОСОБА_1 у виплаті недоотриманих померлим ОСОБА_2 пенсійних виплат органом пенсійного забезпечення було відмовлено, а тому такі дії відповідача оскаржувалися довірителькою до Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/8742/24. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 у відкритті провадження в даній справі було відмовлено. Одночасно позивачці роз`яснювалося про те, що її позовні вимоги про стягнення успадкованої суми недоотриманих спадкодавцем пенсійних виплат є майновими вимогами, які стосуються спадкування права власності на майно, а саме: грошових коштів. Оскільки спір має приватноправовий характер, то він підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Тобто позивачка має право звернутися з даним позовом в порядку цивільного процесуального судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції. Родинні стосунки позивачки з померлими чоловіком ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про шлюб і зміну прізвища позивачки з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 . За наданою Головним Управлінням ПФУ в Сумській області інформацією вих. № 1800-0202-8/46493 від 25.11.2025 наявна заборгованість у розмірі 276261 грн. 45 коп. по невиплачених померлому ОСОБА_2 пенсійних виплат, які підлягають виплаті правонаступнику за умови надходження відповідного фінансування пенсійних програм. У разі надходження таких коштів з державного бюджету та з метою подальшого їх отримання управління пропонувало довірительці отримати відповідне рішення суду. З приводу прийняття спадщини та спадкування майнових прав померлого ОСОБА_2 довірителька зверталася також до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Крютченко І. О. й отримала письмову відповідь про відмову в оформленні спадкових прав на невиплачені померлому ОСОБА_2 пенсійні виплати (вих. № 245/02-14 від 22.11.2025) . Одночасно нотаріусом було повідомлено про те, що оскільки невиплачені суми пенсійних виплат не включаються до складу спадщини, а тому ОСОБА_1 було запропоновано звернутися для вирішення цього питання до суду. Позовні вимоги про виплату позивачці ОСОБА_1 неодержаних померлим пенсійних виплат ґрунтуються на наступних вимогах законодавства. Із положень ч. 1 ст. 1227 ЦК України слідує, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Як передбачено ст. 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” , сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в ч. 1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у ч. 1 цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений ч. 2 цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Згідно ст. 61 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійні забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” , суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік) , а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна її сума пенсії ділиться між ними порівну. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.09.2020 у справі № 428/6685/19, яка згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 був затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” . Відповідно до п. 4 цього Порядку заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Відтак, за наявними документами за життя ОСОБА_2 не отримав належну йому, відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” пенсію і на сьогодні не вирішеним залишається питання щодо виплати її залишку у сумі 276261 грн. 45 коп. , а тому така сума пенсійних виплат підлягає виплаті ОСОБА_1 , яка на день смерті ОСОБА_2 проживала разом з ним, натомість відповідач по суті відмовився виплатити їй недоотримані померлим пенсійні виплати. Одночасно він надає інформацію відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Він стверджує, що ним та його довірителькою іншого позову (позовів) до цього ж саме відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав не подавалося. Як вже повідомлялося раніше, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі № 480/8742/24 було відмовлено у відкритті провадження в даній справі через порушення правил підсудності. Крім того, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.10.2024 у справі № 592/17123/24) за підсудністю до Сумського окружного адміністративного суду направлялося позовну заяву представника ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії. Заходи досудового врегулювання за позовними вимогами не вживалися, оскільки відповідачем було відмовлено у їх виплаті за зверненням ОСОБА_1 і приватним нотаріусом було відмовлено в їх включенні до складу спадщини, а тому такі питання вирішуються у судовому порядку. Заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви не здійснювалися. Згідно ст. 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір у розмірі одного відсотку ціни позову 276261 грн. 45 коп. х 0,01 = 2762 грн. 62 коп. було перераховано на банківський рахунок Ковпаківського районного суду м. Суми. Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Оригінали документів: додатки № № 3, 4, 5, 6, 8, 13 зберігаються у позивачки; № 2 – у адвоката Верещагіна Д. Б. ; № № 9, 10 – в Управлінні центру надання адміністративних послуг у м. Суми; № 11 – у головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області; № № 7, 12 – в архіві приватного нотаріуса Крютченко І. О. Електронні докази відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України він повідомляє суд про те, що він, як представник позивачки – адвокат Верещагін Д. Б. зареєстрований в підсистемі “Електронний суд” та має свій електронний кабінет. За приписом ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому, оскільки відповідач ГУ ПФУ в Сумській області знаходиться за адресою: м. Суми, Ковпаківський р-н, вул. Степана Бендери, буд. 43, відтак дана цивільна справа відноситься до підсудності (юрисдикції) Ковпаківського районного суду м. Суми. Враховуючи викладене, а також з метою отримання єдиним членом сім`ї померлого – вдовою ОСОБА_1 неодержаних ОСОБА_2 пенсійних виплат та за умови неможливості вирішити це питання у нотаріальному порядку, керуючись ст. ст. 1216, 1218 ЦК України; ст. ст. 10-13, 49, 58, 61, 141, 175-177 ЦПК України, він просив: 1. Задовільнити позовну заяву та стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 недоотримані ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсійні виплати за рішеннями Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі № 480/7035/22 сумою 276261 (двісті сімдесят шість тисяч двісті шістдесят одна) грн. 45 коп. . 2. Судові витрати покласти на відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Позовну заяву разом із додатками було направлено поштовим відправленням ДП “Укрпошта” відповідачу, а до Ковпаківського районного суду м. Суми за допомогою підсистеми “Електронний суд” . 3. Про час і місце розгляду позовної заяви повідомити його та позивачку ОСОБА_1 для прийняття участі у засіданні суду (вхідний № 48649/26 від 08.12.2025) (а. с. 1-6) .
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.12.2025 у справі № 592/19837/25, провадження № 2/592/4321/25 було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ в Сумській області (м. Суми, вул. С. Бандери, буд. 43, ЄДРПОУ 21108013) про стягнення недоотриманих померлим пенсійних виплат. Розгляд справи було ухвалено проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 05.01.2026 о 10:30 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (м. Суми вул. Маґістратська, буд. 12, зала судових засідань № 12) з повідомленням сторін. Було ухвалено встановити відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення йому цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів. Було ухвалено роз`яснити відповідачу, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов до позивача. Було ухвалено встановити позивачу строк три дні з дня отримання копії відзиву, протягом якого він має право подати суду відповідь на відзив, передбачену ст. 179 ЦПК України, до якої застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. ст.178 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити відповідачу строк три дні з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого він має право подати суду заперечення, передбачене ст. 180 ЦПК України, до якого застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Копію заперечення і доданих до нього одночасно з поданням його суду відповідач повинен надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 17.12.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/132648629) (а. с. 24) .
27.03.2026 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Верещагін Дмитро Борисович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву, в якій він зазначив про те, що позов він підтримує та просить стягнути на користь ОСОБА_1 невиплачені померлому ОСОБА_2 виплати. Судовий розгляд просив здійснити без фіксації та одночасно долучити оригінали документів ЦПФУ і приватного виконавця (вхідний № 12050/26 від 27.03.2026) (а. с. 36) .
В судове засідання представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області не прибув. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті (а. с. 25, 29, 33) .
Ознайомившись із позовною заявою, доданим до неї копіями документів, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному судовому реєстрі в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі № 40/7035/22, провадження № 2-а/480/7126/22 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії було задоволено частково. Було ухвалено визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області протиправними щодо відмови провести підвищення і перерахунок ОСОБА_2 попереднього розміру раніше нарахованої пенсії з 01.04.2019 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, з врахуванням нової довідки № 11/41401/2977 від 19.09.2022 про розмір грошового забезпечення, складеної і надісланої ІНФОРМАЦІЯ_3 за рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 160/8324/19 від 24.06.2020. Було ухвалено зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1, код ЄДРПОУ 21108013) на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, з врахуванням, отриманої від ІНФОРМАЦІЯ_4 , нової довідки № 11/41401/2977 від 19.09.2022 про розмір грошового забезпечення, здійснити підвищення та перерахунок ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) попереднього розміру раніше призначеної пенсії з 01.04.2019 з врахуванням всіх додаткових видів складових грошового забезпечення, урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших вимог було відмовлено. Було ухвалено стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд.1, код ЄДРПОУ 21108013) суму сплаченого судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. . Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення набрало законної сили 20.12.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107396897) .
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обов`язок щодо доказування не є безмежним. Дана стаття встановлює три групи обставин, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Це обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі (ч. 1) , загальновідомими (ч. 3) та преюдиційними (ч. ч. 4-6) . Преюдиційні факти – це факти, встановлені рішенням, вироком, ухвалою чи постановою суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням, вироком, ухвалою чи постановою суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 14 від 18.12.2009 наголошує на тому, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу “правомірних або законних очікувань” та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах “Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії” та “Федоренко проти України” Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути “існуючим майном” або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні “виправданими очікуваннями” щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Федоренко проти України” ) . У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття “майно” , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як “існуюче майно” , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого “права власності” (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини “MALTZAN and Others v. Germany” від 02.03.2005) . Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися “активом” , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України “Про Заяву Верховної Ради України “Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод” № 462-VIII від 21.05.2015 було схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов`язань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує на тому, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого “права власності” . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту “правомірних (законних) очікувань” щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність “правомірних (законних) очікувань” є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності “правомірних очікувань” у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, “правомірні (законні) очікування” – це очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини “Брумареску проти Румунії” від 28.11.1999 (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні у справі “Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови” від 13.12.2001 Європейський суд з прав людини зазначив про те, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .
Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів) .
Достовірність доказів – це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність – це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.
Отже, в даному випадку заявлені позивачем вимоги відповідають ефективному способу захисту порушених прав, а їх задоволення призведе до поновлення цих прав.
Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя” № 9 от 01.11.1996 з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції України) , судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Ст. 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010) .
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про стягнення недоотриманих померлим пенсійних виплат слід задовольнити. Слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (юридична адреса: 40009, Сумська обл. , м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, код ЄДРПОУ 21108013) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) недоотримані ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсійні виплати за рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі № 480/7035/22 в сумі 276261 (двісті сімдесят шість тисяч двісті шістдесят одна) грн. 45 коп. . Слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2762 грн. 62 коп. .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про стягнення недоотриманих померлим пенсійних виплат задовольнити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (юридична адреса: 40009, Сумська обл. , м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, код ЄДРПОУ 21108013) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) недоотримані ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсійні виплати за рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі № 480/7035/22 в сумі 276261 (двісті сімдесят шість тисяч двісті шістдесят одна) грн. 45 коп. .
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2762 грн. 62 коп. .
Рішення може бути оскаржене.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий:       Ігор БИЧКОВ