ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/19902/24 пров. № А/857/31636/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Гуликом А.Г. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дій,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо обмеження його пенсії максимальним розміром з 20.03.2024 та зобов`язати відповідача здійснити йому з 20.03.2024 перерахунок та виплату пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром та виплатити різницю між нарахованою та виплаченою пенсією, з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у здійсненні виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі відшкодування фактичних збитків за роботу в зоні відчуження, призначеної відповідно до ч.1 ст.54 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон №796) з 20.03.2024 без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та зобов`язано відповідача здійснити виплату нарахованої пенсії позивачу у розмірі відшкодування фактичних збитків за роботу в зоні відчуження, призначеної відповідно до ч.1 ст.54 Закону №796 з 20.03.2024 без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішенням Конституційного суду України №2-р (1)/2024 від 20.03.2024 (справа №3-123/2023 (229/23)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” №3668-VI від 08.07.2011 (далі - Закон №3668), що поширює свою дію на Закон №796, положення першого речення ч.3 ст.67 Закону №796. Положення статті 2 Закону №3668, що поширює свою дію на Закон №796, положення першого речення ч.3 ст.67 Закону №796, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. З урахуванням юридичної позиції, викладеної Конституційним Судом України у рішеннях від 02.03.1999 №2-рп/99, від 17.03.2005 №1-рп/2005, від 19.06.2001 №9-рп/2001, від 26.12.2011 №20-рп/2011, від 22.05.2018 №5-р/2018, до визначення порядку і асигнувань для виконання рішення та висновків Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(1)/2024 виплата раніше призначених (перерахованих) пенсій по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника, обчислених в розмірі відшкодування фактичних збитків, продовжується у визначених до виплати розмірах. Порядок призначення та перерахунку пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Дзісь А.Р. просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії в розмірі відшкодування фактичних збитків, обчислену відповідно до Закону №796.
З матеріалів справи видно, що нарахована пенсія позивача складає - 35515,79 грн, однак до виплати призначено – 23610,00 грн.
26.08.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, починаючи з 20.03.2024, за результатами розгляду якої відповідач листом від 09.09.2024 відмовив у здійсненні такого перерахунку.
Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром після 20.03.2024 є протиправними, оскільки здійснене відповідно до положень законодавства, які визнані неконституційними на підставі рішення Конституційного суду України №2-р (Ш)/2024. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо виплати різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії, слід залишити без задоволення, оскільки на час судового розгляду пенсія позивача не перерахована, а тому визначення різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії є передчасним. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Згідно ст.49 Закону №796, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді : державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ч.1 ст.54 Закону №796, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Визначальним питанням для вирішення цієї справи є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону №796.
Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом №3668, який набрав чинності 01.10.2011, згідно ст.2 якого, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), в тому числі, відповідно до Закону №796, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Підпунктом 6 пункту 6 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №3668 внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до статті 67 Закону №796, а саме : частину третю цієї статті викладено в новій редакції, згідно з якою, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Згідно ч.3 ст.67 Закону №796 (у редакції, чинній до 20.03.2024), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону №3668, зокрема, Закону №796, розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.09.2023 по справі №120/1602/23, від 15.11.2023 по справі №120/6735/23.
Водночас, 20.03.2024 Конституційний Суд України ухвалив рішення №2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 2 Закону №3668, що поширює свою дію на Закон №796, положення першого речення частини третьої статті 67 Закону №796.
Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №2-р(II)/2024 від 20.03.2024, вищевказані норми, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, з 20.03.2024 (дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р(II)/2024 від 20.03.2024) положення статті 67 Закону №796 не містять норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Також, положення статті 2 Закону №3668, що поширює свою дію на Закон №796, визнано неконституційними.
З урахуванням вищевикладеного, по 19.03.2024 включно положення статті 2 Закону №3668, що поширює свою дію на Закон №796 та положення першого речення частини третьої статті 67 Закону №796, які встановлювали обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, були чинними, а тому підлягали обов`язковому застосуванню.
Натомість, починаючи з 20.03.2024 відсутні підстави для обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону №796 максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки рішенням Конституційного Суду України №2-р(II)/2024 від 20.03.2024 визнано неконституційними положення статті 2 Закону №3668, що поширює свою дію на Закон №796, положення першого речення частини третьої статті 67 Закону №796.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що обмежуючи з 20.03.2024 розмір пенсійної виплати позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, відповідач діяв протиправно, оскільки з 20.03.2024 відсутні правові підстави для обмеження пенсії позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з огляду на Рішення Конституційного Суду України №2-р(II)/2024 від 20.03.2024.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обгрунтованості даного позову.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення. 
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року по справі №380/19902/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук