Справа №:755/18032/25
Провадження №: 2/755/5820/26
ДОАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку письмового провадження, без виклику сторін, заяву представника позивача про розподіл судових витрат у цивільній справі №755/18032/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Омега», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхової виплати та відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2026 року у справі №755/18032/25 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Омега», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхової виплати та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Як убачається з матеріалів справи, 23.03.2026 року, на стадії ухвалення у справі судового рішення, до суду надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат, у якій представник просить стягнути з відповідачів на користь позивачки витрати на професійну правову допомогу, пов`язані з розглядом судом першої інстанції справи №755/18032/25.
Вимоги заяви мотивовано тим, що 19.03.2026 року в судовому засіданні у справі №755/18032/25 після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення. У позовній заяві сторона позивача вказувала, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 30 тис. грн та зробила заяву про те, що докази судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Сторона позивача, користуючись своїм правом на розподіл судових витрат, подає до суду відповідну заяву. У зв`язку з розглядом судом вказаної справи позивачка понесла витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується таким. Згідно п. 3.1. договору про надання правничої допомоги 332/25 від 20.06.2025 року укладеним між позивачкою та АО «Юридичний синдикат», вартість послуг, пов`язаних з наданням клієнту правничої допомоги, визначається додатковою угодою. Відповідно о додаткової угоди №1 від 03.09.2025 р. до вищевказаного договору, вартість правничої допомоги Об`єднання за представництво клієнта в суді першої інстанції у справі за позовом клієнта до ПрАТ «АК «Омега» та Департаменту патрульної поліції, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, становить 20700,00 грн. В додатковій угоді сторони підтвердили, що позивачка повністю сплатила 20700,00 грн на рахунок Об`єднання, що підтверджується платіжною інструкцією №58941976SВ. Детальний опис виконаних станом на сьогодні робіт щодо надання позивачці правничої допомоги в межах цієї справи міститься в акті прийому-передачі виконаних робіт від 19.03.2026 року. відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. окремо сторона позивача наголошує, що у позовній заяві було попередньо визначено орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 30 тис. грн., виходячи з очікуваного обсягу процесуальних дій та кількості судових засідань. Водночас фактичний розмір понесених витрат склав 20700,00 грн., що зумовлено меншою, ніж передбачалося, кількістю судових засідань та відповідним зменшенням обсягу наданої правничої допомоги. Верховний Суд неодноразово наголошував, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (Постанова ВС ВС від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16; постанови ВС від 23.01.2020 року у справі №300/941/19 та від 31.03.2020 року у справі №726/549/19). Висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, ВП ВС вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ВП ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). ВП ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат (Постанова ВП ВС від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21).
01.04.2026 року до суду надійшли заперечення відповідача Департаменту патрульної поліції на заяву сторони позивача про розподіл судових витрат, у якій представник просить відмови у задоволенні відповідної заяви посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, з наступних причин. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно до ч. 3 ст. 133, ст. 140, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно акту прийому здачі виконаних робіт № 1 від 19.03.2025 зазначено підготовка позовної заяви. Підготовка екземплярів позову з додатками для інших учасників справи. Направлення позовної заяви до суду - орієнтований витрачений час 6 годин. Водночас, представник позивача адвокат Кваша Михайло Миколайович має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі електронний суд ЄСІТС, при подачі позовної заяви з додатками у справі, значно зменшило б витрачений час на підготовку позовної заяви, екземплярів позову з додатками для інших учасників справи. Тим більше у відповідачів та третьої особи є зареєстровані електронні кабінети в підсистемі електронний суд ЄСІТС. Таким чином витрачений час є суттєво завищеним зважаючи на обсяг наданих послуг. Однак в подальшому представник позивача адвокат Кваша Михайло Миколайович через підсистему електронний суд ЄСІТС подавав відповідь на відзив однак зазначено втрачений час. Стосовно зазначених наданих послуг 30.10.2025 «Підготовка та подача до суду клопотання про виклик та допит свідка у справі № 755/18032/25» витрачений час 45 хвилин. Однак в прохальній частині позовної заяви зазначено «викликати та допитати в якості свідка дочку позивача ОСОБА_3 . Таким чином надана послуга повторюється, а витрачений час необґрунтований. У відповідності до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, від 23 листопада 2020 року у справі №638/7748/18, заначено: «крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу». Згідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Така позиція закріплена Касаційним цивільним судом від 11.02.2019 у справі № 335/9780/15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20. Судова практика свідчить, що при вирішенні питань про відшкодування судових витрат, судді переглядають калькуляцію часу, який був витрачений адвокатом, оцінюють співмірність та розумність ціни його послуг, зіставляють кваліфікацію адвоката та складність справи тощо. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Представник відповідача вважає розмір витрат на професійну правову допомогу є необґрунтованим, суттєво завищеним зважаючи на обсяг наданих послуг. Виходячи із вище викладеного, перелік послуг наданих згідно акту прийому здачі виконаних робіт №1 від 19.03.2025 не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи. Наведені роботи адвоката свідчать про штучне збільшення обсягу робіт, не вказано витрат часу по кожному із виду робіт, а отже відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20700,00 грн.
Суд, вивчивши заяву представника позивача про розподіл судових витрат та додатки до неї, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Статтею 270 ЦПК України передбачено наступне: 1. Суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. 4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 5. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
З огляду на те, що після набрання законної сили Законом України № 4508-IX від 18.06.2025 цивільний процесуальний закон у частині 3 ст. 270 ЦПК України передбачає можливість розгляду питання про ухвалення у справі додаткового рішення щодо розподілу судових витрат без повідомлення учасників справи, а також ураховуючи, що стороною відповідача ДПП подані письмові заперечення проти заяви сторони позивача про розподіл судових витрат, тобто позиція обох сторін щодо розглядуваного питання є вже висловленою та зрозумілою, суд вирішив розглянути заяву сторони позивача про розподіл судових витрат порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу
Статтею 137 ЦПК України перебачено наступне: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України: 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. 5. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. 6. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 8. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 9. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У цій справі інтереси позивачки представляв адвокат Кваша М.М., що діяв на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 04.09.2025 року, виданому Адвокатським об`єднанням «Юридичний синдикат» згідно договору від 20.06.2025 року №32/25.
В змісті позову зазначалось про те, що у зв`язку з розглядом справи позивачка очікує понести судові витрати у розмірі 30000,00 грн. на оплату послуг, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги і докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Як убачається з матеріалів справи, 20.06.2025 року між АО «Юридичний синдикат» та позивачкою ОСОБА_1 був укладений договір №32/25 про надання правничої допомоги згідно п. 1.2. якого, сторони погодили, що об`єднання зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу, пов`язану з представництвом клієнта у всіх справах, що стосуються прав та інтересів клієнта. За змістом п. 3.1., сторони домовились, що вартість робіт визначених п. 2.1. даного договору, визначається додатковою угодою.
03.09.2025 року між АО «Юридичний синдикат» та позивачкою укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги 332/25 від 20.06.2025 року, якою передбачено, що: 1. Дана додаткова угода визначає порядок оплати правничої допомоги Об`єднання; 2. Сторони домовились, що вартість правничої допомоги Об`єднання за представництво клієнта в суді першої інстанції у справі за позовом клієнта до ПрАТ «АК «Омега» та Департаменту патрульної поліції, третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, становить 27000,00 грн.; 3. Сторони підтверджують, що клієнт повністю перерахував кошти, визначені п. 2 цієї угоди, на рахунок Об`єднання, що підтверджується платіжною квитанцією №58941976SВ.
До заяви про розподіл судових витрат додано копію платіжною квитанцією №58941976SВ від 03.09.2025 року згідно якої від імені позивачки внесено на розрахунковий рахунок АО «Юридичний синдикат» 20700,00 грн. як оплата правничої допомоги за договором 332/25 від 20.06.2025 року.
19.03.2026 року сторонами договору про надання правової допомоги №32/25 від 20.06.2025 року підписаний Акт прийому-здачі виконаних робіт №1, згідно якого вартість виконаних робіт складає 20700,00 грн. ОСОБА_1 підтверджує, що по строкам. Кількості та якості виконаних робіт клієнт не має претензій до Об`єднання. Підписанням даного акту ОСОБА_1 підтверджує, що в рамках договору про надання правничої допомоги та додаткової угоди №1, вона отримала від Об`єднання таку правничу допомогу: 04.09.2025 року - Підготовка позовної заяви. Підготовка екземплярів позову з додатками для інших учасників справи. Направлення позовної заяви до суду (6 год.); 30.10.2025 року - Підготовка та подача до суду клопотання про виклик та допит свідка у справі №755/18032/25 (45 хв.); 301.01.2025 року - Поїздка до Дніпровського районного суду м. Києва для участі в засіданні у справі №755/18032/25. Засідання не відбулось через неявку інших учасників (1 год.); 18.12.2025 року - Поїздка до Дніпровського районного суду м. Києва для участі в засіданні у справі №755/18032/25 (1,5 год.); 30.12.2025 року - Підготовка відповіді на відзиви відповідачів. Надсилання відповіді на відзив до суду (3 год.); 02.02.2026 року - Поїздка до Дніпровського районного суду м. Києва для участі в засіданні у справі №755/18032/25 (1,5 год.); 19.03.2026 року - Поїздка до Дніпровського районного суду м. Києва для участі в засіданні у справі №755/18032/25 (1,5 год.).
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15).
У даному контексті головним є встановлення судом факту про те, що між адвокатом/адвокатським об`єднанням/адвокатським бюро та замовником послуг виникли зобов`язання щодо сплати замовником на користь надавача послуг конкретної суми за надані послуги або виконані роботи.
У даному випадку вбачається, що між сторонами договору про надання правничої допомоги виникли зобов`язання щодо оплати клієнтом наданих йому послуг в сумі 20700,00 грн. і такі кошти були фактично сплачені замовником послуг на користь Адвокатського об`єднання.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
Разом з цим, у справі 755/18032/25 було два відповідачі (ПрАТ «АК «Омега» та Департамент патрульної поліції) і представник позивача ОСОБА_1 здійснював представництво позивачки стосовно обох відповідачів.
Відтак, здійснюючи розподіл витрат позивачки на професійну правничу допомогу суд має розділити її розмір між двома відповідачами (20700,00 : 2 = 10350,00) і ураховуючи, що стосовно одного з відповідачів - ПрАТ «АК «Омега» у задоволенні позовних вимог відмовлено, з нього не може бути стягнуто зазначену половину вартості витрат на професійну правничу допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України), і суд має вирішити питання щодо можливості покладення на відповідача Департамент патрульної поліції обов`язку з відшкодування другої половини судових витрат позивачки в сумі 10350,00 грн.
Водночас, позивачем у позовній заяві були заявлені позовні вимоги до Департаменту патрульної поліції на суму 298633,30 грн., але ці вимоги судовим рішення було задоволено частково на суму 100000,00 грн., що становить 33% від заявленої до стягнення суми відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, ураховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до частини задоволених позовних вимог, позивачка має право на отримання від відповідача Департаменту патрульної поліції компенсації її судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3415,50 грн. (10350,00 грн. х 33%).
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
У рішенні ЄСПЛ в справі Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16- ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Суд прийняв до уваги заперечення сторони відповідача Департаменту патрульної поліції щодо заяви сторони позивача про розподіл судовик витрат, разом з цим, керуючись принципами верховенством права, розумності та справедливості, вважає відсутніми підстави для будь-якого зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, визначених пропоційно до частини задоволених позовних вимог в сумі 3415,50 грн., як відсутні і підстави для повної відмови у задоволенні відповідної заяви, як про це прохає відповідач ДПП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 353-355 ЦПК України, суд, - 
у х в а л и в:

Заяву представника позивача про розподіл судових витрат у цивільній справі №755/18032/25 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Омега», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхової виплати та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 3415 (три тисячі чотириста п`ятнадцять) грн. 50 коп.
В іншій частині заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Текст додаткового рішення складений 02.04.2026 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач - Департамент патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ 40108646);
Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Омега» (м. Київ, вул. Глибочицька, 13, секція 1, офіс 3, код ЄДРПОУ 21626809);
Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -