Справа № 583/3706/25
2/583/287/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого – судді Сидоренка Р.В.,
при секретарі Вербі Н.О.,
за участю:
представника позивача, Сахарової О.І.,
представника відповідача, адвоката Коротенка О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Охтирці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
19.08.2025 представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 40333,75 грн. за договором позики № 373431499 від 18.03.2021, вирішити питання щодо стягнення судових витрат. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 18.03.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 373431499 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. В подальшому Сторони погодили продовжити строк дії Договору рядом Додаткових угод до 31.12.2024, відповідно до умов якого до нового кредитора перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 373431499. В подальшому 27.05.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 27/0524-01 відповідно до умов якого до нового кредитора перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 373431499. В подальшому 06.03.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 060325-У відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 373431499. Проте відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
28.08.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується, в строк не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 
Заочним рішенням від 22.09.2025 р. позовні вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» були задоволені.
28.11.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коротенка Олега Івановичапро перегляд заочного рішення суду було задоволено. Заочне рішення, справа № 583/3706/25, провадження № 2/583/1375/25, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасоване і призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного провадження у приміщенні Охтирського міськрайонного суду у залі суду №5 із повідомленням сторін.
16.12.2025 від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення із обґрунтуванням наявності підстав для повного задоволення позовних вимог.
16.12.2025 р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив у якому зазначено про те, що надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки в межах строку його дії - з 18 березня 2021 року по 17 квітня 2021 року.
На думку відповідача, підстави щодо задоволення позовних вимог щодо нарахування та сплати відсотків строком понад 30 днів (термін дії Договору) відсутні.
Таким чином, підлягають задоволенню лише нарахування та сплата відсотків за період з 18 березня 2021 року по 17 квітня 2021 року у розмірі 13,2% від заборгованості по кредиту 10250 грн, а саме 10 250 грн*13,2%=1 353 грн.
Також, звертають увагу суду, що за виконавчим листом, виданим на виконання заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.09.2025 року по справі № 583/3706/25, стягнуто з Відповідачки на депозитний рахунок виконавця кошти у розмірі 6407,62 грн, тобто наявні підстави для повороту виконання рішення, передбачені ст. 444 ЦПК України.
З огляду на викладене позивач прохає відмовити в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та сплати відсотків за період з 18 березня 2021 року по 18 березня 2025 року. Також позивач просить розглянути заяву сторони відповідача про поворот виконання судового рішення від 22.09.2025 року.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, роз`яснивши підстави нарахування відсотків за договором за кожен із періодів зазначених у розширеному розрахунку про що подані письмові розрахунки з правовими обґрунтуваннями за кожен із періодів нарахувань. 
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 
Представник відповідача в судовому засіданні зазначив про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Зазначив про те, що в матеріалах справи відсутні первинні документи бухгалтерського обліку, що підтверджують як факт отримання відповідачкою суми позики, так і розмір подальших нарахувань. Додатково надані стороною позивача розрахунки заборгованості, що суттєво різняться як із первинним розрахунком, так і між собою, суд не може брати до уваги, бо вони отримані всупереч закону та не відображають об`єктивні обставини. Додаткові пояснення подані стороною позивача також містять додаткові обґрунтування, що не містились у первинному позові, тому не можуть судом братись до уваги. 
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 18.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 373431499, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики.
Відповідач підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV6V54N. 
Заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Згідно вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
В ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно вимог ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19.
Згідно вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
В ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно вимог ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
За приписами ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. 
З наведеного вбачається, що договір позики № 373431499 від 18.03.2021 було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем в спосіб подання згоди на надання їй відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту виконані не були. 
Так, до позовної заяви позивачем долучене платіжне доручення від 18.03.2021 р. яким підтверджується переказ коштів відповідачу за договором; довідка про ініціацію платіжної операції на виконання договору (а.с. 26, 27)
Відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк», наданої на запит суду про витребування письмових доказів, на ім`я ОСОБА_1 було емітовано банківську карту, на яку 18.03.2021 р. було зараховано суму 12500 грн., також підтверджено фінансовий номер відповідача, зазначений позивачем, що підтверджує факт виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своїх зобов`язань за договором.
Доводи представника відповідача про те, що оскільки довідці та виписці наданій АТ КБ «Приватбанк» за період з 18.03.2021 р. по 23.03.2021 р. у графі «деталі операції» не зазначено про платника зазначеної суми, то позивач не довів факт виконання первинним кредитором зобов`язань за договором суд не бере до уваги, оскільки вищевказаними письмовими документами у їх сукупності підтверджується, що саме первинний кредитор ініціював вказану платіжну операцію. Відповідач же, навпаки, не спростувала свої доводи, надавши докази зарахування вказаної суми іншим кредитором, чи будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою. Факт отримання коштів відповідачем саме від зазначеного кредитора підтверджуються її подальшою поведінкою, а саме – подальшою сплатою 17.04.2021 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суми відсотків на виконання грошового зобов`язання за договором. 
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. В подальшому Сторони погодили продовжити строк дії Договору рядом Додаткових угод до 31.12.2024, відповідно до умов якого до нового кредитора перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 373431499.
27.05.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 27/0524-01 відповідно до умов якого до нового кредитора перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 373431499. 
06.03.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 060325-У відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі до ОСОБА_1 за договором позики № 373431499.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 373431499 від 18.03.2021 заборгованість відповідача перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» становить – 40333,75 грн., яка складається з наступного: 10250,00 грн. - заборгованість по кредиту; 30083,75 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 
Судом витребувано розрахунок із обґрунтуванням підстав для нарахування відсотків за кожен із періодів та досліджено у судовому засіданні. За наслідком дослідження вказаних розрахунків суд не погоджується із доводами представника відповідача, що вказані розрахунки є суттєво різними. У кожному із западин розрахунків зазначені ідентичні суми заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками. У останньому розрахунку мається обґрунтування щодо підстав та періодів нарахувань відсотків із посиланням на пункти договору підписаного сторонами. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно вимог ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно вимог ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021.
Таким чином, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» отримало право грошової вимоги до відповідача, яке попередні кредитори таке право втратили.
Доказів про визнання договорів факторингу недійсними чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Тому суд відхиляє доводи сторони відповідача про недостатність доказів, що підтверджують законність переходу права вимоги до позивача.
В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.
Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин. 
Отже, вимоги позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 10250,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.
З приводу періоду та сум нарахування відсотків суд виходить з наступного.
Щодо договору позики, то сторони вправі встановити строк його дії, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення позики та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку позикодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування позиченими коштами.
При цьому право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Проте, згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 337/5756/18 (провадження № 61-1397св21) зроблено висновок про те, що положення частини другої статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналогічний за змістом висновок висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18.
Тобто 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовується у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.
Разом із тим, враховуючи принцип свободи договору, передбачений, зокрема, статтею 627 ЦК України, сторони можуть узгодити між собою інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У пункті п. 4.3 кредитного договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п. 1.2. цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до Кредитного договору № 373431499 від 18.03.2021, кредит надавався строком (кількість календарних днів користування кредитом) на 30 днів із відсотковою ставкою за користування кредитом - 1,7 % за кожен день користування кредитом (у випадку користування Кредитом понад 30-ти денний строк (п. 1.4 )). 
Таким чином, суд враховує, що відсотки за користування кредитом нараховуються протягом строку дії кредитного договору або до моменту зміни сторонами строку повернення кредиту в повному обсязі згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Обґрунтовуючи правомірність нарахування відсотків, ТОВ «Юніт Капітал» посилалося на те, що відповідно до умов Договору сторонами було визначено умови кредитування, зокрема, базову та дисконтну процентну ставку, грошову одиницю, строк та умови кредитування. 
Розрахунок заборгованості було підготовлено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», позивач та ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» нарахувань не здійснював.
Згідно п. 4.2 строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного у п. 1.2 Договору. Строк договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбаченого п. 1.3 та п. 1.7 Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дій договору діють до повного його виконання. 
За п. 1.3 Договору сторони погодили, що встановлений п. 1.2 Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником у Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду необмежена. При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо дата ініціації продовження перевищує дату закінчення дисконтного періоду, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період, дорівнює 30 днів. 
За п. 1.7 Договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на умовах визначених п. 1.7.1 та 1.7.2 Договору. 
Згідно п. 4.3 Договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного п. 1.2 Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Оскільки строк дії договору, укладеного сторонами 18.03.2021 р. визначено у 30 днів (тобто по 17.04.2021) первинним кредитором було вірно нараховано суму відсотків за вказаний період у розмірі 1353,00 грн. за відсотковою ставкою у дисконтний період, що становить 0,44 відсотки. Із правильністю вказаного розрахунку також погоджується і сторона відповідача.
Відповідно до п. 1.4.2 Договору за умови продовження строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3 Договору, з наступного дня після закінчення вказаного у п. 1.2 Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою і розмірі 496,24 % річних, що становить 1,36 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Крім того, сторони погодилися, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору на наступних умовах):
зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;
за наступний день після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожен день користування ним.
Тобто, сторонами договору визначено строк дії договору, що становить 30 днів, який може бути продовжено, не більше як на 90 днів, шляхом продовження користування кредитними коштами.
З наданих позивачем розрахунків заборгованості слідує, що заявлені до стягнення відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 30083 грн 75 коп. нараховані за період з 18 березня 2021 року до 14 серпня 2021 року включно, отже в межах визначеного пунктами 1.2, 1.7 договору строку кредитування та відповідно до узгодженого сторонами договору розміру.
Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та за відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Згідно з Договором про надання правничої допомоги №10/03/25-02 від 10.03.2025 року, а також додаткової угоди № 7 до Договору про надання правничої допомоги від 10.03.2025 року, укладених між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатом Тараненком Артемом Ігоровичем, останній взяв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу за позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» щодо стягнення кредитної заборгованості.
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг робіт (надання послуг) за договором №10/03/25-02 від 10.03.2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» поніс витрати на оплату правової допомоги у розмірі 7000 гривень.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного Цивільного суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На переконання суду, витрати в сумі 7000,00 грн. є не співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 
При цьому суд враховує і співвідношення розміру судових витрат до ціни позову.
Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати осіб утримуватися від вчинення неправомірних дій, які призводять до подання відповідних позовів про захист та відновлення порушених прав.
Таким чином, враховуючи наведені вище положення чинного законодавства та надаючи оцінку наявним у справі доказам суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
На переконання суду, зазначений розмір відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу буде відповідати критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.
З огляду на задоволення позовних вимог відсутні підстави для повороту виконання рішення, згідно ст. 444 ЦПК України 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 435141163, юридична адреса: 01024, місто Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4 А, офіс 10,) заборгованість за кредитним договором № 373431499 від 18.03.2021 року в сумі 40333,75 грн., сплачену суму судового збору в розмірі 2422,40 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн., а сього – 45765 (сорок п`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 15 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений 07.04.2026 р.
Суддя Охтирського міськрайонного суду    Р.В.Сидоренко