Справа № 367/10396/25
Провадження №2/367/4028/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

13 квітня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області
у складі: головуючого судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ірпені в порядку спрощеного позовного цивільну справу № 367/10396/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що 02.11.2017 між АТ «Кредобанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № VPc-81092, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 100 000,00 грн. Відповідно до п.2.3 договору встановлено строк (термін) кредитування до 01.11.2022 року. Пунктом 4.1. договору передбачено, що відповідач сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 39,99 %річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом « факт/360» ( фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360), за ставкою, визначеною п.4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору ( п.4.2 договору). Пунктом 4.5 договору визначено реальну річну процентну ставку 48,18% річних. Пунктом 6.1 договору відповідач зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідач був ознайомлений та прийняв усі умови договору зобов`язувався їх виконувати. 21 червня 2021 року між акціонерним товариством « Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Приватні Інвестиції» було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами № 250621/1 у відповідності до умов якого , права вимоги за кредитним договором № VPc-81092від 02.11.2017 року, перейшли до нового кредитора, а саме ТОВ « Фінансова компанія « Приватні Інвестиції». Згідно з додатком № 1 до договору факторингу сума заборгованості за кредитним договором 141 647,06 грн. Позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання та кредит в строки не повернув. ТОВ « ФК « Приватні Інвестиції» направило повідомлення – вимогу про погашення заборгованості в добровільному порядку, яка відповідачем повністю проігнорована. Загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 141 647,06 грн, що складається: сума заборгованості за кредитом 82 389,08 грн; сума заборгованості за відсотками 59 257,98 грн.
Виходячи з цього, позивач просив позов задовольнити.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В обґрунтування вказує, що долучений до позовної заяви витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу (Реєстр боржників) не є належним доказом, оскільки він наданий у формі вибіркових сторінок та не містить підписів уповноважених осіб сторін договору факторингу (цедента та фактора), печаток або будь – яких інших реквізитів, що б дозволяли ідентифікувати цей аркуш як невід`ємну частину Договору факторингу, що ставить під сумнів факт передачі права вимоги саме за кредитним договором відповідача. Позивач не надав належних доказів того, що він набув статусу кредитора у зобов`язанні відповідача і відповідно не має права вимоги до відповідача. Також, позивач стверджує, що загальна сума заборгованості становить 141 647,06 грн, з яких: 82 389,08 грн – заборгованість за тілом кредиту, 59 257,98 грн – заборгованість за відсотками. Однак, надані самим позивачем копії банківських виписок АТ «Кредобанк» повністю спростовують заявлений розмір заборгованості. Згідно з наданою позивачем випискою по особовому рахунку станом на 03.06.2021 року ( незадовго до відступлення права вимоги, яке відбулося 25.06.2021) вихідний залишок заборгованості за тілом кредиту становив 48 791,46 грн. Тобто, згідно з первинними банківськими документами, залишок тіла кредиту складав менше 49 000,00 грн. Водночас, позивач у своєму розрахунку безпідставно зазначає суму «придбаної простроченої заборгованості по кредиту» у розмірі 82 389,08 грн. Це свідчить про те, що позивач штучно завищив суму основного боргу, ймовірно включивши до тіла кредиту нараховані, але не сплачені відсотки, пені, або комісії, що є грубим порушенням умов договору та норм ЦК України. Нарахування відсотків на відсотки (анатоцизм) заборонено законодавством у споживчому кредитуванні. Оскільки розрахунок заборгованості є арифметично неправильним та суперечить первинним документам (банківським випискам), він не може бути належним доказом у справі. У даному випадку виписки спростовують розрахунок позивача. Графік платежів (Додаток № 1 до Кредитного договору) передбачав щомісячне погашення кредиту починаючи з 02.12.2017 року. Позивач звернувся до суду у вересні 2025 року та не надав доказів переривання строку позовної давності. Сторона відповідача заперечує також проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 247,05 грн та вважає її завищеною, необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи. Зважаючи на те, що справа є справою незначної складності та шаблонною, вважають розмір витрат є неспіврозмірним та таким що підлягає зменшенню
У додаткових поясненнях наданих представником позивача, останній вказує, що позивач надаючи Договір факторингу і відступлення прав грошової вимоги за кредитним договорами № 250621/1 від 25 червня 2021 року, платіжне доручення № 2 від 25 червня 2021 року та витяг з Додатку № 1 до договору , що стосується кредитного договору відносно якого стягується заборгованість, надав суду докази на підтвердження відступлення прав грошової вимоги. Факт не повідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання. Стосовно розрахунку заборгованості то до позовної заяви додано виписка по особовим рахункам відповідача з 02.11.2017 по 24.06.2021 року. Останній платіж здійснений в рахунок погашення тіла кредиту виписка по 24.06.2021 де не відображено більше погашень, вхідний залишок 81 224,70 грн. Виписки по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі грошових коштів клієнту та є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору, і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. В період з 12.3.2020 року по 30.06.2023 року було зупинено всі строки позовної давності на підставі п. 12 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні був введений воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан було неодноразово подовжено. Відповідно до Закону України « про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.3.2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено п 19 такого змісту: « У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії». При цьому здійснена законодавцем прив`язка продовження строків позовної давності та зупинення їх перебігу до строку дії карантину та воєнного стану є безумовною, а тому наявності жодних додаткових обставин які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, доказувати та оцінювати не потрібно (тобто суд не повинні оцінювати, чи вплинув карантин на особу, чи мала вона реальну можливість подати позов навіть попри карантин тощо). Докази щодо витрат на правову правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суд.
У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач просив розглядати справу у відсутності його представника та позов підтримав.
Представник відповідача надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без участі сторони відповідача у задоволенні позовних вимог позивача просила відмовити.
Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що 02.11.2017 між АТ «Кредобанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № VPc-81092, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 100 000,00 грн. 
Відповідно до п.2.3 договору встановлено строк (термін) кредитування до 01.11.2022 року. 
Пунктом 4.1. договору передбачено, що відповідач сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 39,99 %річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом « факт/360» ( фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360), за ставкою, визначеною п.4.1 кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору ( п.4.2 договору). 
Пунктом 4.5 договору визначено реальну річну процентну ставку 48,18% річних. 
Пунктом 6.1 договору відповідач зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідач був ознайомлений та прийняв усі умови договору зобов`язувався їх виконувати. 
21 червня 2021 року між акціонерним товариством «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами № 250621/1 у відповідності до умов якого, права вимоги за кредитним договором № VPc-81092від 02.11.2017 року, перейшли до нового кредитора, а саме ТОВ « Фінансова компанія « Приватні Інвестиції». 
Згідно з додатком № 1 до договору факторингу сума заборгованості за кредитним договором 141 647,06 грн. Позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання та кредит в строки не повернув. 
ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» направило повідомлення – вимогу про погашення заборгованості в добровільному порядку, яка відповідачем повністю проігнорована.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав вимогу позивача та кошти на виконання умов кредитного договору не сплатив, а тому має заборгованість у розмірі 141 647,06 грн.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір № VPc-81092 від 02.11.2017 року укладено у письмовій формі та на вказаному договорі міститься підпис уповноваженої особи АТ « Кредобанк» та ОСОБА_1 .
Доказів того, що підпис на вказаному договорі не належить відповідачу, матеріали справи не містять та відповідачем не доведено.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що вказаний кредитний договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 .
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором № VPc-81092 від 02.11.2017 року позивачем до суду надано копію кредитного договору, додаток №1 до Договору (графік платежів), інформаційну картку позичальника, анкета-заява VPc-81092 ; паспорт споживчого кредиту, меморіальний ордер № 64931663 від 02 листопада 2017 року, виписку по особовому рахунку за період з 02.11.2017 року по 24.06.2021 року, договір факторингу, акти прийому-передачі Реєстру боржників, витяг з реєстру боржників.
Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в машинних носіях .
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Вказані документи підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача відповідної заборгованості, що становить суму несанкціонованого овердрафту по тілу кредиту та яка не спростована відповідачем.
Як встановлено судом, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № VPc-81092 від 02.11.2017 року відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату.
Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, ОСОБА_1 вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), в якому зазначено про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Також в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц зазначено про те, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових зазначеної заборгованості за кредитом.
При цьому, відповідач суду не надав контррозрахунок заборгованості чи підтверджень сплати ним утвореної заборгованості за кредитним договором.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідачем не оспорювалося право вимоги у позивача, як фактора за вказаним вище договором про надання відповідачу кредиту.
Реєстри прав вимоги є достатніми доказами відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, де вказано, що належним доказом є договори факторингу та реєстри, які містять дані за кредитним договором). Отже, докази переходу прав на кожному етапі можуть бути комплексними, а не виключно платіжними документами.
Позивачем на підтвердження переходу до нього права вимоги надано суду додаток № 1 до договору факторингу № 250621/1 із відступленням прав грошової вимоги за кредитним договорами від 25 червня 2021 року, де вказаного і спірний кредитний договір укладений між відповідачем та АТ «Кредобанк» на суму 141 647,06 грн ( а.с.75-77).
Також, відповідачу була направлено повідомлення та повідомлення – вимога , про відступлення прав грошової вимоги АТ «Кредобанк» на користь ТОВ « Фінансова компанія « Приватні Інвестиції» ( а.с.80,86).
Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи те, що відповідач не виконав умов договору VPc-81092 від 02 листопада 2017 року суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 141 647,60 грн.
Водночас суд враховує, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву просила про застосування строку позовної давності, сплив якої відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.
Даючи оцінку доводам представника відповідача про сплив позовної давності, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Так, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.
Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
При цьому, суд критично оцінює доводи представника відповідача стосовно застосування строків позовної давності, з наступних підстав.
Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року.
Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в межах встановленого цивільним законодавством строку, а саме 04 вересня 2025 року, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів представника відповідача стосовно пропуску строку позовної давності, а відтак підстав для їх застосування не вбачається.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони прапорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст.3, 6, 15, 16, 525-526, 626- 629, ч.1 ст. 634, 1050, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором № VPc-81092 від 02.11.2017 року у розмірі 141 647 ( сто строк одна тисяча шістсот сорок сім) гривень 06 копійок, яка складається з: 82 389,08 грн – заборгованість за кредитом; 59 257,98 грн – заборгованість за відсотками та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», код ЄДРПОУ 37356981, адреса: 04112, м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд.7;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_1 .

Суддя: М.П. Одарюк