Справа № 127/6178/26 
Провадження № 33/801/397/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шидловський О. В.
Доповідач: Матківська М. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,
розглянувши за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Панасюк Катерини Юріївни, 
апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 597324, складеного 21 лютого 2026 року о 10:40 год, – водій ОСОБА_1 21 лютого 2026 року о 09 год 18 хв, в м. Вінниці по вул. Соборна, 52, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився у присутності лікаря-нарколога в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка». Висновок № 0112 від 21 лютого 2026 року, результат позитивний – пригабалін, бензодіазипіни. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року визнано винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000,00 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданій його захисником – адвокатом Панасюк К. Ю., вона просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду з тих підстав, що правопорушник не був належним чином повідомленим про розгляд справи, а доступ для ознайомлення із матеріалами справи був наданий адвокату 23 березня 2026 року.
По суті справи захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що працівники поліції не дотрималися вимог Інструкції № 1452/735 та заздалегідь (ймовірно за чиєюсь вказівкою) визначили, що повезуть водія на огляд, що за своєю суттю є незаконним саме через порушення порядку, а тому з урахуванням доктрини «плодів отруєного дерева» всі складені після такого незаконного огляду документи є також незаконними та не можуть прийматися судом як доказ через їхню недопустимість.
Зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та наразі проходить лікування у зв`язку із травмою хребта. Лікарські засоби він приймає згідно призначень лікаря з метою знеболення. При цьому лікар не попереджав ОСОБА_1 про те, що зазначені лікарські засоби не можна вживати водіям, а сам ОСОБА_1 про такі обмеження не знав.
У судовому засіданні захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Панасюк К. Ю. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити: поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції і скасувавши її, закрити провадження у справі на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП. Не заперечила проти розгляду справи у відсутності правопорушника ОСОБА_1 .
У призначений час у судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, що в силу положень частини 6 статті 294 КУпАП, з урахуванням участі захисника у справі, не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку підлягає до задоволення, а апеляційна скарга – до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Окрім того, згідно з приписами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Аналіз наведених вище правових положень статей 268, 277-2 КУпАП дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про дату, час і місце розгляду справи.
З цього приводу свою правову позицію у постанові від 30 січня 2020 року (справа № 482/9/17, адміністративне провадження № К/9901/38702/18) висловив КАС ВС, зазначивши, що обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участь особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення, та такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.
Також суд зазначив, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про дату, час і місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
В оскаржуваній постанові суд першої інстанції вказує, що враховуючи вимоги ст. 277, ч. 2 ст. 268 КУпАП і те, що ОСОБА_1 був обізнаний про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення і про те, що справа буде розглянута Вінницьким міським судом Вінницької області, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 (а. с. 12-14). 
Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно сталої судової практики надсилання судових повісток (повідомлень) через додаток Viber є належним способом повідомлення за таких умов: сторона надала згоду на такий спосіб комунікації; суд має підтвердження доставки повістки.
Крім того, у випадку, якщо особа, звертаючись до суду, в заяві по суті справи, або в заяві з процесуальних питань, вказала свою електронну пошту, номер телефона, які не є офіційними, то слід вважати, що вона погоджується на отримання кореспонденції (повідомлень) саме на цю електронну пошту чи номер телефону, тобто, діє презумпція обізнаності – особа має цікавитися чи отримано нею кореспонденцію (повідомлення) від суду. 
Як вбачається з матеріалів справи, правопорушником ОСОБА_1 вперше особисто зазначено свою адресу для листування та засоби зв`язку (мобільний телефон) у поданій його захисником – адвокатом Панасюк К. Ю. апеляційній скарзі вх. № 28610 від 26 березня 2026 року (а. с. 20-27). 
Тому, направлення текстового повідомлення в додатку «Viber», судом першої інстанції не може вважатися належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутня відповідна заява правопорушника про можливість повідомлення його про призначення справи до розгляду шляхом надсилання йому текстових повідомлень з використанням засобів мобільного зв`язку, та ним особисто вперше зазначено номер телефону, за яким він бажає отримувати інформацію 26 березня 2026 року, тобто після винесення оскаржуваної постанови.
При цьому матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшли до суду першої інстанції 25 лютого 2026 року, а вже 26 лютого 2026 року правопорушнику було доставлено повідомлення про призначення судового засідання на 03 березня 2026 року, коли і було прийнято оскаржувану постанову. Отже, справа фактично була розглянута через шість днів з моменту надходження адміністративного матеріалу, що унеможливило належну участь правопорушника у судовому засіданні, у тому числі реалізацію ним права на залучення захисника за необхідності, чим істотно обмежено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.
Таким чином, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без належного повідомлення її про дату, час і місце розгляду справи.
Зазначене порушення вимог ст. 268 КУпАП є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а також для задоволення клопотання про поновлення строку на її апеляційне оскарження.
Зі змісту ст. 294 КУпАП вбачається, що, якщо скасування постанови суду першої інстанції відбулося через процесуальні порушення, апеляційний суд повинен дослідити обставини справи, оцінити докази та вирішити питання правопорушення самостійно.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 597324 від 21 лютого 2026 року водій ОСОБА_1 21 лютого 2026 року о 09 год 18 хв, в м. Вінниці по вул. Соборна, 52, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився у присутності лікаря-нарколога в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка». Висновок № 0112 від 21 лютого 2026 року, результат позитивний – пригабалін, бензодіазипіни (а. с. 2).
Згідно висновку КНП «ВОКПЛ імені академіка О. І. Ющенка ВОР» № 0112 від 21 лютого 2026 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 перебуває під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції: пригабалін, бензодіазипіни – позитивно(а. с. 5).
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція).
Так, згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Згідно з пунктами 7 та 8 розділу ІІІ цієї Інструкції метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів (скринінгових лабораторних досліджень) на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини.
З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, який підтверджено відповідним висновком закладу охорони здоров`я.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_1 апеляційний суд відхиляє як юридично необґрунтовані з огляду на таке.
Посилаючись в апеляційній скарзі на концепцію «плодів отруєного дерева», сторона захисту посилається на факт розмови поліцейських, вказуючи що працівники поліції прийняли рішення про доставлення ОСОБА_2 для проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я ще до виявлення у нього будь-яких ознак та діяли ймовірно за чиєюсь вказівкою. 
У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд Європейський Суд з прав людини застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Водночас, Європейський Суд з прав людини виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними, прикладом чого є Постанова Європейського Суду з прав людини у справі «Хан проти Сполученого Королівства» від 12 травня 2000 року.
Із дослідженого відеозапису випливає те, що працівники поліції дійсно зазначали про те, що отримали якесь орієнтування стосовно керування транспортним засобом особою в стані сп`яніння та про те, що ОСОБА_1 ймовірно може перебувати у стані сп`яніння оскільки є військовослужбовцем та особою відносно котрої раніше складались адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, а також не спростовують результат проходження такого огляду. 
Більше того, зі змісту рапорту інспектора взводу № 1 роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП старшого лейтенанта Войцещука В. М. вбачається, що транспортний засіб «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено за порушення ПДР, а саме: п.п. 8.4 ПДР невиконання вимог дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних тз заборонено» ( а. с. 7).
За правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відеозаписи з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.
Так, із дослідженого відеозапису вбачається, що правопорушника ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , було зупинено працівниками поліції у м. Вінниці по вул. Соборній, 52. Під час спілкування ОСОБА_1 повідомив, що є військовослужбовцем, нещодавно переніс операцію та приймає призначені лікарем лікарські засоби з метою знеболення.
У ході розмови працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, роз`яснивши, що не всі лікарські препарати сумісні з керуванням транспортним засобом.
ОСОБА_1 погодився на проходження огляду та у встановленому законом порядку пройшов освідування у присутності лікаря-нарколога в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка». Відповідно до висновку № 0112 від 21 лютого 2026 року результат огляду є позитивним – виявлено прегабалін та бензодіазепіни.
При цьому ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що лікарські засоби (зокрема прегабалін, кетанол та гідазепам) він приймає за призначенням лікаря та не знав про заборону керування транспортним засобом під час їх застосування.
Обставини встановлені з дослідженого відеозапису та фактично визнанні в апеляційній скарзі лише підтверджують факт доведення вини ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні. 
Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що бензодіазепіни це клас психоактивних речовин із снодійним, седативним, анксіолітичним, міорелаксуючим та протисудомним ефектами.
Більшість бензодіазепінів є транквілізаторами, деякі використовуються як снодійні засоби. У більшій чи меншій мірі бензодіазепінам притаманна протисудомна дія, деякі з них використовують виключно для боротьби з епілепсією. Бензодіазепіни входять в широку групу речовин депресантів центральної нервової системи.
Їх застосовують для лікування та зняття симптомів психічних занепокоєнь, безсоння, збудження, епілептичних припадків, м`язових спазмів, а також абстинентного синдрому від прийому алкоголю та наркотиків.
Прегабалін є аналогом гамма-аміномасляної кислоти, котрий застосовують для лікування нейропатичного болю, епілепсії та генералізованого тривожного розладу у дорослих.
В інструкціях до лікарських засобів, що містять прегабалін та бензодіазепіни, зазначається про їх здатність спричиняти запаморочення, сонливість та інші побічні ефекти, які впливають на здатність особи керувати транспортними засобами й працювати з механізмами, у зв`язку з чим рекомендовано утримуватися від такої діяльності.
Відтак, бензодіазепіни та прегабалін, являються лікарськими препаратами, які вочевидь впливають на центральну нервову систему людини, тобто призводить до зниження уваги та швидкості реакції.
Слід також звернути увагу на таке. По-перше, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, однак, попри це, здійснював керування транспортним засобом, хоча, як він сам зазначав працівникам поліції, його дружина має посвідчення водія та зазвичай перевозить його.
По-друге, незнання, а фактично свідоме нехтування обов`язком ознайомитися з інструкціями до рецептурних лікарських засобів, зокрема щодо їх впливу на увагу та швидкість реакції, а також встановлених обмежень у керуванні транспортними засобами, не звільняє особу від відповідальності за вчинене правопорушення.
У контексті цієї справи ОСОБА_1 , який проходить лікування після тяжкої травми (поранення) та приймає лікарські препарати, що знижують увагу і швидкість реакції, не маючи при цьому права на керування транспортними засобами, фактично керував автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 у час і місці, зазначених у протоколі.
Тому, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують встановленого факту вчинення адміністративного правопорушення та зводяться до спроби уникнути відповідальності за вчинене.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Таким чином апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 доведена повністю, в його діях наявний факт події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При призначенні адміністративного стягнення апеляційним судом враховуються положення статті 33 КУпАП.
Згідно статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року скасувати та прийняти нову постанову. 
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) на користь держави.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя	М. В. Матківська