ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 569/4546/25
Провадження № 22-ц/820/445/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар: Плінська І.П.,
 
за участю прокурора Лісового О.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 листопада 2025 року (суддя Безкровний І.Г.) за позовом першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нетішинської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів пайової участі,
в с т а н о в и в :
У березні 2025 року перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нетішинської міської ради звернувся в суд із позовом ОСОБА_1 про стягнення 769964,86 грн. пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортнлої інфраструктури міста Нетішина.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачка не виконала свого обов`язку, передбаченого підпунктами 3,4 абзацу другого пункту 2 Розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон №132-1Х), протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта не звернулася до Нетішинської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також не сплатила пайову участь до прийняття об`єкта в експлуатацію, розмір якої за розрахунками позивача становить 769964,86 грн.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 листопада 2025 року позову заяву першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нетішинської міської ради задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Нетішинської міської ради в дохід місцевого бюджету безпідставно збережені грошові кошти пайової участі в розмірі 769964,86 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір у розмірі 11549,47 грн. 
Ухвалюючи рішення при задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка у встановлений в розділі 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №132-1Х, строк 10 робочих днів після 01.01.2020 року та не звернулася до Нетішинської міською ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та пайовий несок не сплатила. Врахувавши висновки, зокрема Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 14.12.2021 року у справі №643/21744/19, суд дійшов висновку, що відповідачка зобов`язана перерахувати міській раді безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України. Судом встановлено що розмір пайової участі розрахований позивачем на дату прийняття об`єкта в експлуатацію, за показниками опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України №3119 від 20.05.2021 року, за яким вартість квадратного метра загальної площі квартир будинку на території Хмельницької області становила 13511 грн. Враховуючи зазначене та зважаючи на норми абз.2 п.2 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-1Х, дійшов висновку що розмір пайової участі, який на підставі ч.1 статті 1212 ЦК Украни підлягає стягненню з відповідачки до місцевого бюджету складає 769964,86 грн. (2849,40 х13511х2).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог та стягнути з позивача на її користь судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 01.01.2020 року набрали чинності зміни, внесені Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX, якими виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та скасовано обов`язок укладення договору про пайову участь. Прикінцевими положеннями цього Закону передбачено, що чинними залишаються лише договори, укладені до 01.01.2020 року. Тобто, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків в даному випадку є договір. Нетішинська міська рада з 22.04.2021 року жодного разу не зверталась до ОСОБА_1 з вимогою повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Крім того, судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховано роз`яснення від 12.02.2021 р. Міністерства розвитку громад та територій України у листі N 1/15.2/515-21 «Щодо надання роз`яснення застосування положень законів, які регулюють відносини щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів» щодо правовідносин, які виникли між сторонами.
Не погоджується апелянт із розрахунком розміру пайової участі відповідачки, зазначивши, що під час проведення розрахунків необхідно керуватись Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 02.12.2019 №286 «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» (чинним на момент надання дозвору на здійснення будівництва) відповідно до якого вартість 1 кв. м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ), на території Хмельницької області становила 12100 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу керівник Шепетівської окружної прокуратури не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
У відзиві на апеляційну скарга Нетішинська міська рада заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає її не обґрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Нетішинського міського суду законним, обґрунтованим та таким, що прийняте відповідно до норм матеріального і процесуального права.
В судове засідання апелянтка та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, судова повістка доставлена до електронного кабінету 21 лютого 2026 року.
Від представника ОСОБА_1 , адвоката Крутня І.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що відповідачка має на меті укласти мирову угоду із позивачем.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_1 бере участь у справі через свого представника адвоката Крутня І.В.
21 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 , адвокат Крутень І.В. отримав судову повістку до електронного кабінету. Тобто відповідач і його представник повідомленні належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді у порядку, передбаченому статтями 128, 130 ЦПК України.
Адвокат Крутень І.В., звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на причину неявки в судове засідання, визнання відповідачкою частково позовних вимог та її наміри укласти з міською радою мирову угоду.
Оскільки причина неявки представника відповідачки колегією суддів визнана не поважною, відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні. При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що відкладення розгляду справи призведе до порушення строку розгляду апеляційної скарги, визначеного статтею 371 ЦПК України.
Прокурор Лісовий О.І. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.
Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що згідно з витягів з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, у період часу з 18.04.2019 (дата початку будівництва) до 02.02.2021 (дата завершення будівництва) фізичною особою ОСОБА_1 , на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 18.04.2019 № XM112191080504 було здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 в (код об`єкта відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018 1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови»). У подальшому відділом містобудування, архітектури та благоустрою Виконавчого комітету Нетішинської міської ради Волошенюк І.М. було видано сертифікат № ХМ122210416695 від 22.04.2021, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проєктній документації та підтверджено його готовність до експлуатації, і 23.04.2021 відповідний об`єкт було введено в експлуатацію. Загальна площа квартир у будинку складає 2849,40 кв.м. Щодо пайової участі у витягах вказано, що ОСОБА_1 звільнена від її сплати на підставі п. 13 розд. І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ІХ від 20.09.2019 (а.с. 22-35 т. 1).
Відповідно до договору підряду № 25-03/19 від 25.03.2019, укладеного між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Варшавський-Нетішин» (забудовником), Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Бау» (підрядником) та ОСОБА_1 (замовником), підрядник зобов`язавася вчасно, якісно, власними силами, на свій ризик із власних матеріалів та матеріалів забудовника, у відповідності з будівельними нормами й правилами виконати будівельно-монтажні роботи на об`єкті «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 », що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 6810500000:02:006:0221, а замовник та забудовник зобов`язалися прийняти дані роботи по акту приймання виконаних будівельних робіт, після чого забудовник зобов`язався оплатити їх (п. 1.1). Роботи, передбачені цим договором, повинні бути виконані у строк, обговорений сторонами, але не пізніше 31.12.2020 за умови дотримання замовником п. 2.2 та забудовником п. 2.3 цього договору (п. 4.4) (а.с. 182-186 т. 1).
10 жовтня 2024 року керівник Шепетівської окружної прокуратури Олійник Р. звернувся з листом до Нетішинського міського голови Супрунюка О., в якому зазначив, що окружною прокуратурою з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень щодо судового захисту порушених економічних інтересів держави опрацьовується інформація про стан виконання замовниками будівництва обов`язку із перерахування до відповідних місцевих бюджетів коштів для створення і розвитку інфраструктури населених пунктів (пайової участі). Так, у період часу з 18.04.2019 по 02.02.2021 фізичною особою було здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщенням громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на це прокурор просив не пізніше 30.10.2024 надати до Нетішинської окружної прокуратури інформацію з приводу надходження до бюджету Нетішинської територіальної громади коштів пайової участі від замовника будівництва вказаного у листі об`єкта із долученням підтверджуючих документів, а якщо такі кошти суб`єктами господарювання не було сплачено додатково повідомити про причини та вжиті Нетішинською міською радою заходи щодо примусового стягнення у судовому порядку. Також прокурор просив надати відомості про замовника будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщенням громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20 т. 1).
29 жовтня 2024 року Нетішинський міський голова Супрунюк О. у листі-відповіді на адресу керівника Шепетівської окружної прокуратури Олійника Р. вказав, що до бюджету Нетішинської міської територіальної громади коштів пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Нетішин від забудовника ОСОБА_1 не надходило. Забудовник була ознайомлена під час отримання вихідних даних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки з Порядком пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Нетішина, проте договорів щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного міста не укладала. Під час дії карантину та режиму воєнного стану було зменшено видатки на інші статті, зокрема на фінансування витрат з оплату судового збору, тому Нетішинська міська рада не має можливості самостійно звернутися до суду. Замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщенням громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 21 т.1).
17 лютого 2025 року першим заступником керівника Шепетівської окружної прокуратури Базаном О. було надіслано повідомлення на адресу Нетішинської міської ради про те, що перший заступник керівника Шепетівської окружної прокуратури має намір звертатися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету на загальну суму 769964,86 грн. (а.с. 37 т. 1).
Листом від 13.06.2025 року Нетішинська міська рада вказала, що згідно з наявною інформацією у Виконавчому комітеті Нетішинської міської ради з 18.04.2019 відділи, управління та інші виконавчі органи Нетішинської міської ради працювали у штатному режимі. Жодних управлінських рішень із питань призупинення роботи відділів, управлінь та інших виконавчих органів у зв`язку з невідворотною силою або іншими обставинами не приймалося. За результатами розгляду проєкту рішення «Про порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Нетішина» на сімдесят другій (позачерговій) сесії Нетішинської міської ради VII скликання рішення не прийнято (а.с. 228 т. 1).
Згідно листа від 16.06.2025 року Державна інспекція архітектури та містобудування України зазначила, що шляхом перевірки відомостей, що містяться в Реєстрі будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметрами пошуку «адреса об`єкта будівництва: АДРЕСА_1 » «кадастровий номер: 6810500000:02:006:0221» було виявлено наступну інформацію:
-виданий Відділом містобудування, архітектури та благоустрою виконавчого комітету Нетішинської міської ради дозвіл (зі змінами) на виконання будівельних робіт від 07.12.2020 за реєстраційним номером ХМ112191080504 щодо об`єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 », кадастровий номер: 6810500000:02:006:0221; замовник будівництва ОСОБА_1 ;
-сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 23.04.2021 за реєстраційним номером ХМ122210416695 щодо об`єкта будівництва «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по по АДРЕСА_1 », кадастровий номер: 6810500000:02:006:0221; замовник будівництва ОСОБА_1 (а.с. 232-233 т. 1).
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
До 01.01.2020 року відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
За умовами частини другої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята, дев`ята статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", чинної на момент виникнення спірних правовідносин).
Зі змісту статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18, від 22.08.2018 у справі № 339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 904/2258/20.
Судом першої інстанції встановлено, що договір про сплату коштів пайової участі між Нетішинською міською радою та ОСОБА_1 не укладався.
Однак, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання ОСОБА_1 сплатити визначені суми, при цьому таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 23.05.2024 у № 915/149/23, в межах якої також розглядався позов прокурора в інтересах держави в особі міської ради про стягнення грошових коштів пайової участі за відсутності укладеного між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
При цьому 01.01.2020 набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виключено.
У пункті 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" передбачено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.
Отже, за змістом Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" і прикінцевих та перехідних положень до нього з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.
Згідно зі статтею 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими. Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.
Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.
Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.
Отже, з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" після втрати нею чинності.
Крім того, пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19).

У вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання відступу від правових позицій касаційних судів та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, наголосила на тому, що:
- з 01.01.2020 скасовано дію статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме: зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним;
- у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 909/1143/19, від 30.09.2020 у справі № 904/4442/19, від 04.02.2021 у справі № 904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 922/267/20 та від 23.03.2021 у справі № 904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" ще на час звернення позивача до суду, однак вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин;
- відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена;
- зазначені висновки касаційного суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у цій справі, а тому підстав для відступу від правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду немає;
- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України;
- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.
Приписами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було визначено обов`язок у передбачених цим Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).
При цьому, частиною дев`ятою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Між тим, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" було виключено з 01.01.2020.
Таким чином, починаючи з 01.01.2020, передбачений до цього статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.
Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (абзац другий пункт 2 Розділу ІІ ;Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні") у таких розмірах та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
У вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.
Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
-для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
-для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23.
Як зазначалося вище, будівництво відповідачем об`єкту було розпочато 18.04.2019 року, а тому у ОСОБА_1 виник обов`язок протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 року звернутися до Нетішинської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду першої інстанції не подано жодного доказу на підтвердження звернення ОСОБА_1 до Нетішинської міської ради протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 року з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.
У випадку, якщо замовником об`єкта будівництва не буде дотримано передбаченого "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття такого об`єкта в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності до ч. 2 статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови припиняються.
Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що в матеріалах справи наявний сертифікат готовності об`єкта який підтверджує його готовність до експлуатації в квітні 2021 року, тому саме на час прийняття об`єкта в експлуатацію, визначаючи розмір пайової участі на створення соціальної та інженерно-транспортої інфраструктур, повинен обраховуватися вказаний розмір пайової участі.
З матеріалів справи вбачається, що обраховуючи вказаний розмір пайової участі, позивач виходив із загальної площі об`єктів будівництва, а також нормативу, встановленого Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури №119 від 20.05.2021 року, відповідно до якого, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Хмельницької області становила 13511 грн.
Клопотання подане представником ОСОБА_1 адвокатом Крутнем І.В. щодо визнання ОСОБА_1 позову в частині розміру пайової участі 689554,80 грн., та у зв`язку з чим в цій частині просив рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити частково, стягнути з відповідачки розмір пайової участі 689554,80 грн. не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки суперечить Закону.
Доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції листа Міністерства розвитку громад та територій України №1/15/2/515-21 від 12.02.2021 року не впливають на висновки суду, оскільки такий лист носить лише інформаційний характер, та спростовуються вищезазначеними нормами законодавства, а тому такі доводи підлягають відхиленню.
Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити. 
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 03 квітня 2026 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк