ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/29/26 Справа № 703/3592/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Шкреба В. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., розглянувши апеляційну скаргу захисниці Ковальчук А.С. на постанову Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 27.08.2025 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кам`янка 
Черкаської обл., громадянина України, війсь-
ковослужбовця, проживає 

АДРЕСА_1 ,
визнано винним та притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 1222 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення, відповідно до ст. 36 КУпАП, у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 496,2 грн., - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 2.06.2025 р. о 12:45 год. ОСОБА_1 , здійснюючи рух на автомобілі Chery Amulet, р/номер НОМЕР_1 , по а/д Київ-Знам`янка в р-ні с. Михайлівка Черкаського р-ну Черкаської обл., всупереч вимог п. 2.4. ПДР не здійснив зупинки на вимогу працівника поліції.
Він же, в цей же час, керував автомобілем Chery Amulet, р/номер НОМЕР_1 , на а/д Київ-Знам`янка в р-ні с. Михайлівка Черкаського р-ну Черкаської обл. з явними ознаками наркотичного сп`яніння, як то порушення координації рухів, підвищена жвавість, в порушення вимог п. 2.5. ПДР від проходження огляду на стану сп`яніння відмовився як на місці, так і в закладі охорони здоров`я та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 3.09.2025 р. виправлено описку, допущену в постанові Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 27.08.2025 р., стягнуто судовий збір замість невірно зазначеного 496,2 грн. в правильному розмірі - 605,6 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисниця Ковальчук А.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при ознайомленні з протоколами про адмінправопорушення ЕПР 1 349156 та ЕПР 1 № 349223 встановлено, що в протоколі невірно зазначені дата народження ОСОБА_1 , замість вірної дати ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказана невірна дата - 1.01.1978, а також місце проживання, замість вірної адреси АДРЕСА_2 , зазначено невірну - АДРЕСА_3 , тобто притягнено до адмінвідповідальності іншу особу.
Зазначені недоліки позбавляють суд можливості прийняти справедливе та повне рішення по справі, оскільки сформована судова практика орієнтує суддів на можливість повернення протоколу уповноваженому органу, який його склав, для до оформлення шляхом винесення відповідних постанов. Невідповідність протоколу вимогам закону, зокрема ст. 256 КУпАП або його складання неуповноваженою особою, може мати наслідком закриття справи про адмінправопорушення у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення.
Зауважує, що в присутності ОСОБА_1 протоколи про адмінправопорушення не складалися, також під час складання протоколів про адмінправопорушення працівниками поліції порушені вимоги ст. 254 КУпАП. В протоколах про адмінправопорушення у графі 14 відсутні пояснення ОСОБА_1 , тобто в наданих матеріалах справи пояснення ОСОБА_1 не були отримані, що є грубим порушенням.
Просить врахувати, що додатком до протоколу про адмінправопорушення ЕПР1 № 349156 є лише пояснення водія, тому вбачається, що акт огляду та направлення були складені після складення протоколу, а відтак протоколи про адмінправопорушення складені з порушенням ч. 1 ст. 256 КУпАП.
Долучене до матеріалів справи направлення містить інформацію про доставлення водія до медзакладу, чого виконано не було. Матеріали справи не містять відомостей про відсторонення водія від керування автомобілем та передачу цього автомобіля для керування іншій особі.
Крім того, водієві не роз`яснені його процесуальні права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що також є істотним порушенням та тягне за собою безумовне скасування судового рішення.
Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності є необґрунтованою та безпідставною, не може породжувати у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння, а відмова від огляду за таких обставин не може породжувати для водія негативних юридичних наслідків.
Судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що працівником патрульної поліції при складенні протоколу про адмінправопорушення були грубо порушені вимоги КУпАП та Інструкції, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення.
Крім того, зауважує, що ОСОБА_1 з 27.08.2025 р. перебував на стаціонарному лікуванні, отримав статус людини з інвалідністю, внаслідок отриманих контузій та без отримання реабілітації не може спокійно реагувати на події, що трапляються в його житті, його поведінка не свідчить про вживання наркотичних засобів, а є його повсякденною поведінкою, які лікарі намагаються змінити шляхом лікування. Звертає увагу суду що ОСОБА_1 є людиною з інвалідністю, УБД, має на утриманні доньку та матір, а позбавлення права керування для нього є занадто високою мірою відповідальності.
Крім того, захисниця просить поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовує причину пропуску строку тим, що в судовому засіданні ОСОБА_1 участі не приймав, судове рішення від 27.08.2025 р. направлено останньому лише 4.09.2025 р., однак відомостей про дату отримання оскаржуваної постанови матеріали не містять. 

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, яке закріплене у ст. 55 Конституції України. Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адмінправопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. 
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 присутнім не був, копія судового рішення йому направлена 4.09.2025 р. (а. пр. 75), в матеріалах відсутні відомості коли саме ОСОБА_1 отримав копію рішення суду, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 27.08.2025 р. перебував на стаціонарному лікуванні, є людиною з інвалідністю, тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати причину пропуску строку на оскарження поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови суду.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адмінправопорушення, передбачені ч. 1 ст. 44, ст. ст. 51, 146, 160, 1724 – 1729, 173, ч. 3 ст. 178, ст. ст. 185, 1851, 1857, 187 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адмінвідповідальності, є обов`язковою. Цей перелік є вичерпним та ч. 1 ст. 130 КУпАП до нього не входить.
До початку судового розгляду захисниця Ковальчук А.С. електронною поштою направила суду апеляційної інстанції заяву про проведення розгляду справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 без її участі у зв`язку з зайнятістю її в іншому судовому засіданні. 
Апеляційний суд приходить до висновку, що захисниця Ковальчук А.С. та правопорушник ОСОБА_1 належним чином повідомлені про дату і час судового засідання, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника та його захисниці. 

Вивчивши матеріали адмінсправи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254 - 256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив що 2.06.2025 р. о 12:45 год. ОСОБА_1 здійснюючи рух на автомобілі Chery Amulet, р/номер НОМЕР_1 , по а/д Київ-Знам`янка в р-ні с. Михайлівка Черкаського р-ну Черкаської обл. всупереч вимог п. 2.4. ПДР не здійснив зупинки на вимогу працівника поліції.
Він же, в цей же час, керував автомобілем Chery Amulet, р/номер НОМЕР_1 , на а/д Київ-Знам`янка в р-ні с. Михайлівка Черкаського р-ну Черкаської обл. з явними ознаками наркотичного сп`яніння, як то порушення координації рухів, підвищена жвавість, в порушення вимог п. 2.5. ПДР від проходження огляду на визначення стану сп`яніння відмовився як на місці, так і в закладі охорони здоров`я та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Диспозицією ч. 1 ст. 1222 КУпАП встановлена адмінвідповідальність за невиконання водіями вимог про зупинку транспортного засобу, що подані уповноваженими на те посадовими особами. 
Відповідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 349156 від 2.06.2025 р. за ч. 1 ст. 130 КУпАП ( а. пр. 1), серії ЕПР 1 № 349223 від 2.06.2025 р. за ч. 1 ст. 1222 КУпАП, які складено уповноваженою посадовою особою поліції та містять всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні.
Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи, які надійшли від поліції, встановив особу яка притягується до адмінвідповідальності, дослідив матеріали справ про адмінправопорушення, об`єднав їх в одне провадження та дійшов до висновку, що під час складання протоколу та проведення відеозапису скоєних ОСОБА_1 правопорушень не було допущено порушень вимог нормативних актів, з таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. 
Відповідно до п. п. 67, 68 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2022 р. (справа № 9901/159/19) водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів, одним з таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Дотримання водієм транспортного засобу процедури проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції є його обов`язком.
З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних відео-камер, який додано до протоколу про адмінправопорушення працівниками поліції, апеляційним судом встановлено, що зафіксовані дії, які передували до складання протоколів про адмінправопорушення та складання протоколів про адмінправопорушення.
На відеозапису видно, як працівники поліції на службовому автомобілі переслідують автомобіль Chery Amulet, р/номер НОМЕР_1 , на а/д Київ-Знам`янка. Переслідування автомобіля тривало майже 10 хв., автомобіль працівниками поліції зупинявся спецсигналом та ввімкненими маяками синього та червоного кольорів. Після того, як водія автомобіля Chery Amulet зупинили працівники поліції, вони запитали водія з яких причин він залишив місце ДТП та змусив доганяти його. Водій автомобіля, яким виявився ОСОБА_1 , повідомив працівникам поліції, що в нього працівники поліції взяли його посвідчення водія але не надали йому своїх посвідчень, він поїхав з місця ДТП. ОСОБА_1 не влаштовували документи надані працівниками поліції, а саме їх посвідчень, оскільки на документах не було написано слово «посвідчення», відмовився від надання пояснень, відмовився від спілкування, вимагав повернення посвідчення водія, при спілкуванні поліцейських з ОСОБА_1 поліцейські встановили у останнього явні ознаки наркотичного сп`яніння: порушення координації рухів, підвищена жвавість. ОСОБА_1 поводив себе агресивно, провокував поліцейських, вимагав адвоката, на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння категорично відмовився проходити такий огляд без адвоката. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що в нього є година для зв`язку з адвокатом, але ОСОБА_1 , сів в свій автомобіль та привідкрив вікно, став висловлюватися в сторону поліцейського нецензурною лайкою.
Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази можливого перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння, його поведінка викликана тими обставинами, що він є людиною з інвалідністю внаслідок отриманих контузій, не може спокійно реагувати на події, що трапляються в його житті, його поведінка не свідчить про вживання наркотичних засобів, а є його повсякденною поведінкою, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5. ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відеозапис, долучений до матеріалів справи, здійснено працівником патрульної поліції під час виконання службових обов`язків та відповідає вимогам п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026.
Поліцейськими застосовано технічні засоби відеозапису, який здійснено відповідно до вимог нормативного акту, можливий для відтворення, вказаний відеозапис суд першої інстанції визнав належним і допустимим доказом у даній справі. Відеозаписом повністю спростовуються доводи апелянтки про те, що ОСОБА_1 не роз`яснені його права, оскільки на відеозаписі чітко зафіксовано роз`яснення прав, як це вимагають норми чинного законодавства, надання часу для виклику адвоката.
Доводи апеляційної скарги захисниці щодо безпідставності складення протоколу про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, відсутності належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення останнім вимог п. 2.5. ПДР України, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки судом першої інстанції будь-яких порушень при оформленні матеріалів справи з боку працівників поліції не встановлено, натомість вина ОСОБА_1 доведена, обставини, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факту керування ним транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та не звільнять його від відповідальності за скоєне.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим по-годились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Доводи апеляції про те, що правопорушник є військовослужбовцем, проходить лікування та реабілітацію і право керування йому необхідне для задоволення життєвих потреб, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР України та не може бути підставою для звільнення його від стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Доводи апелянтки про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову у зв`язку з порушеннями норм процесуального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень, передбачених ч. 1 ст. 1222 та ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень, передбачених ч. 1 ст. 1222 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисницею суду апеляційної інстанції не надані.
Слушним є зазначення в апеляційній скарзі зазначення того, що у вступній частині постанові суду першої інстанції зазначена невірна адреса місця проживання правопорушника ОСОБА_1 – АДРЕСА_1 замість вірної адреси АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що допущена судом першої інстанції ймовірна описка може бути усунута лише судом, який розглядав справу, хоча апеляційний суд зауважує, що, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи тощо), тому зазначена у рішенні суду невірна адреса місця проживання правопорушника хоча і потребує уточнення, при цьому зміст судового рішення не змінюється та становище особи, яка притягнута до відповідальності не погіршується.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захисниці Ковальчук А.С. строк на апеляційне оскарження постанови Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 27.08.2025 р. 
Постанову Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 27.08.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1222 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, із застосуванням ст. 36 КУпАП, – залишити без змін, апеляційну скаргу захисниці Ковальчук А.С. – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя       Белах А. В.