П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/5838/25	
Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І., 
Єщенка О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської, в якому просив:
- визнати протиправними дії Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області, які виразилися у прийняті на засіданні 37 сесії 8 скликання рішення від 17 квітня 2024р. за №572;
- зобов`язати Великобуялицьку сільську раду Березівського району Одеської області скасувати рішення від 17.04.2024р. за №572 Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області про відмову в надані дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 1,9851га, за кадастровим номером 5121881000:01:001:0615, та утриматись від розгляду заяви на період дії воєнного стану в Україні.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 7.02.2022р. у справі №420/23756/21 Одеським окружним адміністративним судом було винесено рішення, яким, зокрема, зобов`язано Великобуялицьку сільську раду Березівського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2021р. про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851га, з урахуванням висновків суду та прийняти за результатами його розгляду розпорядчий індивідуальний правовий акт . 
1.07.2022р. позивачем було пред`явлено виконавчий лист до Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 8.07.2022р. відкрито виконавче провадження за №ВП69369198 .
27.03.2023р. за №231/02-15 в.о. голови Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області надіслано лист позивачу, в якому повідомлено наступне: «Відповідно доп. 5.27 розділу Закону України №2698-ІХ " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" від 19.10.2022 під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Тому на разі, надання такого дозволу з подальшою передачею у приватну власність даної земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 під час особливого правового режиму "воєнний стан", не є можливим».
5.02.2025р. позивачем подано заяву до Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області, в якій він просив повідомити, чи приймалося після 27.03.2023р. по дату звернення рішення на сесії Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851га, з урахуванням висновків суду та прийняти за результатами його розгляду розпорядчий індивідуальний правовий акт, а також повідомити заявнику, хто саме був ініціатором повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2021р. про такого дозволу: сам заявник - ОСОБА_1 чи інша фізична або юридична особа. 
7.02.2025р. за №139/02-15 позивачем отримано відповідь на заяву із додатком, а саме з копією рішення сільської ради від 17.04.2024р. за №572, в якій було зазначено: « 17 квітня 2024р. за №572 було проведено засідання 37 сесії 8 скликання на якій розглядалася вимога Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по виконавчому провадженню за №69369198 від 08.07.2022 з примусового виконання гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851 га, на території Великобуялицької сільської ради. Рішенням сесії за №572 від 17 квітня 2024р. було надано відмову у надані дозволу».
16.02.2025р. не погодившись із рішенням Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області позивач в порядку ч.2 ст.16 ЗУ «Про звернення громадян» подав скаргу, в якій просив: «Скасувати рішення від 17.04.2024 за №572 Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області, про відмову в надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 1,9851 га, кадастровим номером 5121881000:01:001:0615. Утриматись від розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.09.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851 га, з урахуванням висновків суду та прийняти за результатами його розгляду розпорядчий індивідуальний правовий акт, на період воєнного стану і мобілізації в Україні».
Проте, 19.02.2025р. отримав відповідь, в якій відповідачем було зазначено: «Повідомляємо, що скасувати рішення від 17.04.2024 за №572 Великобуялицької сільськоїради Березівського району Одеської області про відмову в надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведенняземельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 1,9851 га, кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 неможливо у зв`язку з тим, що рішення виносилося на сесії згідно вимоги у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження №69369198 від 08.07.2022».
Позивач категорично не згоден із діями Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області, вважає що замість прийняття протиправного рішення від 17.04.2024р. за №572 Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області, яке виразилося у відмові в надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,9851га, кадастровим номером 5121881000:01:001:0615, керівництво Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області повинно було відповідно до ст.15,19,34 ЗУ «Про виконавче провадження» подати заяву про зупинення виконавчого провадження за №69369198 до закінчення строків воєнного стану і мобілізації в Україні.
Позивач зазначає, що 27.03.2023р. за №231/02-15 керівництво Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області надіслало лист позивачу, в якому зазначило, що під час дії воєнного стану надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі забороняється. Тому на разі, надання такого дозволу з подальшою передачею у приватну власність даної земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 під час особливого правового режиму "воєнний стан", не є можливим, а потім без повідомлення позивача, протиправно, посилаючись на вимогу виконавця зробила протиправні дії у вигляді розгляду заяви у сесійному порядку, не маючи на те законних підстав.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2025р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв в межах та на підставі чинних норм законодавства України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач після закінчення воєнного стану в Україні не позбавлений можливості отримати у встановленому порядку відповідні дозволи на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 7.02.2022р. у справі за №420/23756/21 Одеським окружним адміністративним судом було ухвалено рішення, яким постановлено: «Визнати протиправними дії Великобуялицької сільскої ради Березівського району Одеської області, які полягають у відмові листом №Л-84 від 17.11.2021 року ОСОБА_1 надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851 га. Зобов`язати Великобуялицьку сільську раду Березівського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2021 року про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851 га., з урахуванням висновків суду та прийняти за результатами його розгляду розпорядчий індивідуальний правовий акт.».
В рішенні суду було встановлено: « 18.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Великобуялицької сільскої ради Березівського району Одеської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою. До заяви надав копію паспорту та ідентифікаційного коду, а також картографічні матеріали щодо розташування бажаної земельної ділянки. Листом від 17.11.2021 року за №Л-89 Великобуялицька сільска рада повідомила позивача, що в результаті розгляду встановлено, що документи подані в повному обсязі, але депутати не підтримали дане рішення і позивачу надана відмова через обмеженість земельних ділянок на території Великобуялицької сільсьскої ради для ведення особистого селянського господарства"...."Відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову в цьому саме у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом2.
3.04.2023р. позивач подав заяву в порядку ст.383 КАС України, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області, яка полягає у тривалому не виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/23756/21 від 7.02.2022р.
За результатами розгляду вказаної заяви, судом було прийнято ухвалу від 7.04.2023р., якою відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 в порядку ст.383 КАС України та зазначено:
« ОСОБА_1 в обґрунтування поданої заяви зазначає, що 01.07.2022 року пред`явлено виконавчий лист до Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (67300, Одеська область, Березівський район, м. Березівка, вул. М. Грушевського, 10). 08.07.2022 року відкрито виконавче провадження, яке на теперішній час ще триває. Після набрання рішенням законної сили (10.03.2022 року) керівництво Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області тривалий час не виконує рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/23756/21, на підставі чого 02.08.2022 року старшим державним виконавцем Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Середюк Валерією Олегівною винесено вимогу виконавця. 21.03.2023 року позивачем відправлено заяву до Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області, про: повідомлення позивача про підстави не виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/23756/21 Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області (адреса: 67224, Одеська обл., Березівський р-н., с. Великий Буялик, вул. Преображенська, буд. 118, код ЄДРПОУ: 04378416) на протязі одного року та надати інформацію, хто або що заважає керівництву Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/23756/21, повідомити позивача про остаточну дату виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/23756/21. 28.03.2023 року позивач отримав лист від керівництва Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області з датою відправки від 27.03.2023 року за № 231/02-15. У листі Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області зазначило наступне: «Відповідно до п.5 27 розділу ЗУ № 2698-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19.10.2022 року під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Тому на разі, надання такого дозволу з подальшою передачею у приватну власність даної земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 під час особливого правового режиму «Воєнний стан», не є можливим». Ознайомившись із інформацією, яка викладена у листі від 27.03.2023 за № 231/02-15, позивач прийшов до висновку, що керівництво Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області ігнорує вимоги рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/23756/21 від 07.02.2022 року». 
В подальшому, 5.02.2025р. позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив повідомити: «Чи приймалося після 27.03.2023 по дату звернення (05.02.2025року) рішення на сесії Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851 га, з урахуванням висновків суду та прийняти за результатами його розгляду розпорядчий індивідуальний правовий акт. Якщо приймалося, то надати завіренні належним чином рішення та додатки до неї заявнику. Повідомити заявнику, хто саме був ініціатором повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851 га, з урахуванням висновків суду та прийняти за результатами його розгляду розпорядчий індивідуальний правовий акт: сам заявник - ОСОБА_1 чи інша фізична або юридична особа ?». 
Так, 7.02.2025р. відповідач надав відповідь за №139/02-15 разом із додатком у вигляді копії рішення ради від 17.04.2024р. за №572, в якій було зазначено: « 17 квітня 2024р. за №572 було проведено засідання 37 сесії 8 скликання, на якій розглядалася вимога Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по виконавчому провадженню за №69369198 від 08.07.2022 року з примусового виконання гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 для ведення особистого селянського господарства площею загальним розміром 1,9851га., на території Великобуялицької сільської ради. Рішенням сесії за №572 від 17 квітня 2024 року було надано відмову у надані дозволу».
На погодившись із вказаним, 16.02.2025р. позивач подав скаргу до Великобуялицької сільської ради з проханням скасувати рішення ради від 17.04.2024р. за № 572 та утриматись від розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 1,9851га, кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 на період воєнного стану і мобілізації.
Проте, 19.02.2025р. від відповідача надійшла відповідь за №181/02-15 на вищевказану скаргу, в якій відповідачем було зазначено: «Повідомляємо, що скасувати рішення від 17.04.2024р. за №572 Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області про відмову в надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 1,9851 га., кадастровим номером 5121881000:01:001:0615 неможливо у зв`язку з тим, що рішення виносилося на сесії згідно вимоги у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження №69369198 від 08.07.2022року».
Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття рішення від 17.04.2024р. за №572, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваних дій та рішень селищної ради, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, колегія суддів виходить з наступного.
У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ч.1 ст.13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Положеннями ст.14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власні фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2023р. у справі за №120/19319/21-а та від 23.06.2023р. у справі за №160/6214/21.
За правилами ст.3 ЗК України, земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
У відповідності до ч.2 ст.4 ЗК України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Приписами ст.40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
За правилами ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
За змістом ч.1-3 та 5 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч.1 ст.117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
Відповідно до п.«г» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені ст.118, 122 ЗК України.
Положеннями ч.6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до положень ч.7 вищенаведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що приписами ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
При цьому, виходячи з аналізу ст.118 ЗК України, судова колегія зазначає, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому ст.186-1 ЗК України;
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст.118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 28 січня 2020р. у справі за №240/2962/18, від 28 лютого 2020р. у справі за №806/3304/18, від 8 вересня 2020р. у справі за №812/1450/17, від 26 жовтня 2021р. у справі за №160/5982/19 та від 23 грудня 2021р. у справі за №480/4737/19.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022р. за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який з урахуванням наступних указів Президента України продовжує діяти і на даний час.
Так, приписами ст.1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. за №389-VIII (надалі - Закон №389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Отже, як на дату прийняття спірного рішення відповідача так і на час розгляду цієї справи у суді в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022р. №2145-IX (надалі - Закон №2145-IX) внесені зміни, серед іншого, до ЗК України. Так, Розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктами 27 і 28. У підпункті 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Вказані зміни до ЗК України набрали чинності 7 квітня 2022 року.
З огляду на зміни, які внесені до ЗК України Законом № 2145-IX, із 7 квітня 2022р. до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.
При цьому, відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, апеляційний суд зазначає, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
При цьому, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відтак, приймаючи оскаржуване рішення від 17.04.2024р. за №572 «Про відмову у наданні дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» відповідач діяв у відповідності та в межах положень пп.5 п.27 розділу «Перехідні положення» ЗК України, оскільки інших альтернативних дій вказана місцева рада не вправі була вчиняти.
Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача від 17 квітня 2024р. за №572 є таким, що прийняте у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, та відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст.2 КАС України, а тому не підлягає скасуванню. 
При цьому, судова колегія зазначає, що оскільки основна вимога позивача не підлягає задоволенню, то відповідно не підлягає задоволенню і похідна вимога позивача про зобов`язання відповідача утриматись від розгляду заяви на період дії воєнного стану в Україні. 
Крім того, судова колегія погоджується із судом першої інстанції про те, що викладений у позові спосіб захисту порушених, на думку позивача, прав фактично буде суперечить рішенню суду у справі у справі №420/23756/21. Фактично суть позовних вимог складається з бажанням позивача тимчасово зупинити виконання попереднього рішення у справі за №420/23756/21, але таке зупинення було б можливо в порядку виконання попереднього судового рішення, а не шляхом пред`явлення нового позову до суду.
Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2025р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський 

Судді: А.І. Бітов 

О.В. Єщенко