ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/270/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/5014/25 Категорія: 304090000 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 рокуЧеркаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Клименка О.В. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, –

в с т а н о в и в :

20.08.2025 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.02.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 4612888, відповідно до умов якого, товариство надало останній грошові кошти в сумі 7000,00 грн., яка зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. 
Відповідно до Договору відступлення прав вимоги № 68-МЛ від 14.05.2021 ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором № 4612888, укладеним 14.02.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 , ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». 
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором №4612888 від 14.02.2021, на час відступлення права вимоги, заборгованість перед позивачем не була погашена та становить 29566,25 грн., з яких: 6650,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 21516,25 грн. – заборгованість за відсотками, 1400,00 грн. – заборгованість за комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4612888 від 14.02.2021 в розмірі 29566 грн. 25 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Клименко О.В. подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати, відмовити в задоволенні позову. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що суд не повно з`ясував обставини що мають значення для справи, а саме обставини, які стосуються пропуску строку позовної давності, що і призвело до порушення норм матеріального справа.
Так відповідно до матеріалів справи та рішення суду, передбачено, що граничний термін повернення суми взятої в борг зазначено 21.02.2021 року, хоча при цьому до суду з позовною заявою позивач звернувся лише 12.08.2025 року. При цьому, до суду не було подано жодних клопотань про поновлення пропущеного строку давності. 
За вимогами частин 3-4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Такі наслідки застосовуються судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Також , у відповідності до вимог ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, (до якої відносяться вимоги по сплаті відсотків за користування грошима).
Зазначає, що відповідна заява про застосування наслідків спливу позовної давності була подана завчасно, (до винесення судом рішення), як від імені представника - через систему «Електронний суд», так і безпосередньо Відповідачем, (від його імені) - до канцелярії суду.
В конкретній справі що розглядається судом – початок перебігу строку позовної давності треба рахувати з 14.02.2021, тобто трьох річний термін в продовж якого позивач мав би звернутись до суду - сплив 14.02.2024. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказав, що Товариство вважає аргументи у апеляційній скарзі безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання за кредитним договором. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.
В порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 14.02.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 4612888, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 7000,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені Договором, що підтверджується Анкетою-заявою на кредит № 4612888 від 14.02.2021 та Паспортом споживчого кредиту № 4612888 від 14.02.2021, відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» про те, що в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_3 було емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку ТОВ «МІЛОАН» здійснено переказ коштів 14.02.2021 в сумі 7000,00 грн..
Як вбачається з Платіжного доручення № 39606868 від 14.02.2021 ОСОБА_2 одержала від ТОВ «МІЛОАН» 7000,00 грн. кредитних коштів.
Відповідно до Договору відступлення прав вимоги № 68-МЛ від 14.05.2021 ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором № 4612888, укладеним 14.02.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 , ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором №4612888 від 14.02.2021, на час відступлення права вимоги, заборгованість перед позивачем не була погашена та становить 29566,25 грн., з яких: 6650,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 21516,25 грн. – заборгованість за відсотками, 1400,00 грн. – заборгованість за комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд вказав, що вимоги заявлені позивачем є доведеними. Щодо заяви представника відповідачки про застосування строків позовної давності зазначив, що п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, тому позивач не пропустив строки звернення до суду з указаним позовом.
Апеляційний суд враховує, що рішення Уманського міськрайонного суду від 05.11.2025 оскаржується виключно з підстав не застосування судом строків позовної давності, що мало би бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Щодо вказаних доводів колегія суддів зазначає, що, згідно із приписами ст. ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Однак, згідно з п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, яким було доповнено ЦК України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12.03.2020 та який в подальшому безперервно продовжувався відповідними постановами КабМіну до 30.06.2023.
Отже, строк позовної давності у зв`язку з дією карантину було призупинено з 02.04.2020 по 30.06.2023.
Крім того, на підставі Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі – Закон № 3450), у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» пункт 19 викладено в такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Законом України № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Вказаний закон набрав чинності 04.09.2025, тому саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності.
Таким чином, загальний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, був призупинений у період з 02.04.2020 до 03.09.2025.
Відтак, переглядаючи обставини даної справи, колегія суддів зазначає, що облік строку позовної давності розпочався з дня наступного за днем закінчення строку кредитування (22.02.2021) за кредитним договором № 4612888 від 14.02.2021, незалежно від наявності факту відступлення прав вимог до боржника новому кредитору. Такий строк, з урахування його продовження та зупинення у зв`язку з дією карантинну та введення воєнного стану, позивачем, при подачі позовної заяви 20.08.2025, пропущений не був.
Тому, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок щодо відсутності підстав для застосування строків позовної давності у цій справі.
Щодо правильності прийнятого рішення по суті та стягнення заборгованості із відповідачки, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом
Відповідно до п.1.1 кредитного договору, Кредитодавець зобов`язується на умовах
визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі – кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі – плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором. Відповідно, остання продовжила користуватись кредитними коштами, а тому відбулась автопролонгація дії кредитного договору.
Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Кредитодавець не приховував від відповідача інформацію про розмір процентної ставки. Всі істотні умови договору, включаючи розмір відсотків, були прозоро зазначені. Укладаючи кредитний договір, відповідач була повністю ознайомлена з розміром процентної ставки та погодилася на такі умови.
Враховуючи, що ОСОБА_2 , підписавши договір про споживчий кредит, погодилася з його умовами, немає підстав вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації не були відомі останній. 
Отже, ОСОБА_2 уклала даний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з їх прийняттям. Кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договору, у тому числі щодо нарахування процентів за кредитним договором № 4612888 від 14.02.2021 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді: 

: