справа № 207/4378/24 
провадження № 2/208/737/25 

РІШЕННЯ
Іменем України

09 грудня 2025 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання – Шабельник Р.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Міністерство Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

I. Стислий виклад позиції позивача та відповідача
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , Міністерство Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення.
Позивач просить суд встановити факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як чоловіка та жінки, без шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_5 .
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в районі с. Ямполівка Краматорського району Донецької області, загинув цивільний чоловік та батько неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона, ОСОБА_1 , як дружина, 28 лютого 2024 року отримала сповіщення сім`ї № 7 від 1 відділу Дніпровського районного центру комплектації та соціальної підтримки Міністерства Оборони України про загибель чоловіка, яке є підставою для передачі документів для призначення пенсії, отримання пільг у встановленому законом порядку. У сповіщенні військової частини НОМЕР_1 , де служив чоловік, на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28 лютого 2024 року є прохання сповістити про смерть чоловіка ОСОБА_1 . Особисто їй була видана медична довідка, як члену сім`ї, про причину смерті чоловіка. Похованням займалась вона особисто. 
З 2012 року вона разом із ОСОБА_6 почали проживати однією сім`єю, мали усі взаємні права та обов`язки подружжя, кохали один одного, турбувалися один про одного, виховували разом доньку, мали загальний бюджет, вели спільне господарство, матеріально утримували неповнолітнього сина чоловіка. 11 вересня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між нею та ОСОБА_7 було розірвано. А сім`я із ОСОБА_6 продовжувала існувати. З 2016 року по 2019 рік чоловік перебував на контрактній службі у лавах ЗСУ, був учасником АТО. Чоловік постійно пересилав їй отримуване ним грошове забезпечення на потреби сім`ї, утримував родину матеріально. 05 липня 2017 року ОСОБА_5 видав нотаріальну довіреність на її ім`я на продаж належної йому на праві власності частки квартири, з отриманням грошових коштів, які потім вкладали в поліпшення умов проживання сім`ї. Після повернення чоловіка з військової служби, вони зареєстрували своє місце проживання в належному йому на праві власності будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де опікувались його старенькою бабусею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якою після загибелі опікуна, опікується позивач. 
27 лютого 2022 року після повномасштабного вторгнення країни-агресора в Україну, ОСОБА_5 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_6 , та став на захист Батьківщини. Перебуваючи у відпустці, 31 січня 2023 року чоловік зробив довіреність на її ім`я для вчинення всіх передбачених законодавством України дій, які стосуються юридичного оформлення права власності на земельну ділянку, отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , є отримання разом із сином чоловіка ОСОБА_9 заробітної плати загиблого, неотриманої винагороди та одноразової грошової допомоги, гарантованої державою при загибелі члена сім`ї. 

II. Заяви, клопотання позивача, відповідачів
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, встановити факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як чоловіка та жінки, без шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_5 . В судовому засіданні посилались на обставини викладені в позові.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 заперечували щодо задоволення позову, про що надали суду відзив, у якому просили суд відмовити в задоволені вимог позивача. Зазначили, що позивачем не надано доказів факту проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як чоловіка та жінки, без шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_5 .
В судовому засіданні представник відповідача Міністерство Оборони України надав суду відзив на позов та просив відмовити у його задоволенні та розглянути справу у його відсутність.

III. Процесуальні дії по справі.
28 жовтня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.
09 червня 2025 року ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від Приватного нотаріуса Дніпровського району Дніпропетровської області Лимар Єгора Володимировича належним чином засвідчену копію спадкової справи № 36/2024, відкритої після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
15 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті.
Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Як вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 04 березня 2024 року Царичанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 192 (а.с.13).
Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 01 серпня 2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 503, є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с.10).
Як вбачається зі сповіщення, яке видане 28 лютого 2024 року № 1413/421 Командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 , на адресу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якому просить сповістити позивача ОСОБА_1 про те, що її чоловік головний сержант батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний на військову службу 27 лютого 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_6 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 об 11.35 під час виконання бойового завдання в районі с. Ямполівка Краматорського район Донецької області внаслідок удару ворожого дрону. 
Позивачем ОСОБА_1 від тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 від 28.02.2024 року № 534 отримано сповіщення сім`ї № 7, згідно якого повідомлено про те, що «Ваш чоловік, головний сержант батареї управління та артилерійської розвідки, головний сержант ОСОБА_5 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відданий військовій присязі, на вірність українському народу, в районі с. Ямполівка, Краматорського району, Донецької області внаслідок удару ворожого FPV дрону загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 . Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії і надання пільг в установленому порядку» (а.с.15).
Як вбачається з витягу виданого Петриківською селищною радою від 04.03.2024 року № 193 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданий на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 про те, що за зазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.16).
Відповідно до довідки, яка видана старостою селища Курилівка Гречановським С.І. Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області 04 березня 2024 року № 192, на ім`я ОСОБА_1 , про те, що вона дійсно проживала та вела спільне господарство разом з загиблим ОСОБА_5 з 2012 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , після його смерті в шлюб не вступала (а.с.17). 
Згідно до Акту від 05 березня 2024 року № 195, який складений старостою селища Курилівка Гречановським С.І. Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, на ім`я ОСОБА_1 , про те, що вона дійсно проживала та вела спільне господарство разом з загиблим ОСОБА_5 з 2012 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18). 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 19).
Як вбачається з наданої суду приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. копії спадкової справи № 36/2024 року, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 26 березня 2024 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смерті батька. 
Позивачем долучено до матеріалів справи також фотографії з сімейного архіву.
Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Позивачем обраний спосіб захист у, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є встановлення факту спільного проживання. 
Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного Кодексу України.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно з ч.2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме:
1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц, від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц, від 25 листопада 2019 року в справі №711/348/17, від 03 лютого 2021 року в справі №127/25053/17.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.
Із змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно позивачу для отримання допомоги передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Разом із тим, Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення з цим позовом) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Разом із тим, відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до частини першої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.
Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.
Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, вели спільний побут, спільне господарство. Факт спільного проживання позивача з ОСОБА_5 підтверджується також витягом, виданий Петриківською селищною радою від 04.03.2024 року № 193 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, довідкою, яка видана старостою селища Курилівка Гречановським С.І. Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області 04 березня 2024 року № 192, на ім`я ОСОБА_1 , та Актом від 05 березня 2024 року № 195, який складений старостою селища Курилівка Гречановським С.І., відповідно до яких вбачається, що позивач дійсно проживала та вела спільне господарство разом з загиблим ОСОБА_5 з 2012 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , після його смерті в шлюб не вступала.
Окрім цього, даний факт також підтверджується відповіддю на запит від 06.02.2025 року № 27 від старости селища ОСОБА_15 , згідно якого вбачається, що неодноразово ОСОБА_5 в старостаті селища Курилівка в присутності працівників стверджував факт тривалого 12 років спільного проживання з ОСОБА_1 , останній раз така розмова була в січні 2024 року в період його відпустки. За вказаною адресою: АДРЕСА_1 постійно проживає бабуся ОСОБА_8 , до якої приїздили та допомагали по господарству громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та на даний час позивач регулярно допомагає бабусі ОСОБА_16 і часто у неї буває. 
Крім того, вказаними доказами підтверджується не тільки спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а й ведення спільного господарства, пов`язаність виконання взаємних прав і обов`язків та спільний побут.
Окрім цього, суд також приймає до уваги в підтвердження того, що позивач проживала однією сім`єю із ОСОБА_5 й те, що 05 липня 2017 року ОСОБА_5 видав нотаріальну довіреність на ім`я ОСОБА_1 на продаж належної йому на праві власності частки квартири, з отриманням грошових коштів, а також довіреність від 31 січня 2023 року, якою ОСОБА_5 надав повноваження на ім`я позивача для вчинення всіх передбачених законодавством України дій, які стосуються юридичного оформлення права власності на належну йому земельну ділянку, отримання правовстановлюючих документів на неї. А також й те, що після повернення ОСОБА_5 з військової служби, вони зареєстрували своє місце проживання в належному йому на праві власності будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де опікувались його бабусею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Враховуючи викладене та оцінюючи надані позивачем докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеними обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про встановлення факту її спільного проживання однією сім`єю позивача з ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 12 жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_5 .
Таким чином, встановлені судом, на підставі належних та допустимих доказів, фактичні обставини справи переконують суд у тому, що позовну заяву слід задовольнити, та встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_5 .
Однак, щодо позовної вимоги ОСОБА_1 до Міністерство Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, суд вважає, що вищезазначена вимога є необґрунтованою, оскільки права позивача в цій частині зі сторони Міністерства Оборони України не порушені.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині вимог до відповідача Міністерства Оборони України, слід відмовити.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

VI. Розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.
Керуючись ст. 3 СК України, ст.ст. 15, 1216, 1217, 1218, 1220, 1258, 1264 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Міністерство Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 12 жовтня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто по день смерті ОСОБА_5 .
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерство Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:
Позивач -  ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач -  ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач - Міністерство Оборони України, адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. №6, ЄДРПОУ 00034022.   

Суддя  Похваліта С. М.