П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11133/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
17 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому, з врахуванням уточнень, просив:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови зарахувати до страхового стажу період незаконного тримання під вартою з 09.09.2008 по 10.10.2013.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати вказаний період до його загального страхового стажу відповідно до статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Любовецький проти України» від 12.06.2025.
3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у призначенні пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням наданих довідок №1148 від 24.10.1988, б/н від 24.10.1988 та №3983 від 22.04.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що на звернення до відповідача про призначення пенсії отримав відмову у призначенні пенсії як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС на тій підставі, що у наданих довідках не вказано назву населеного пункту, в якому позивач безпосередньо перебував. Зазначає, що відсутність у довідці назви населеного пункту не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії, якщо сам факт участі в ліквідації підтверджено належними доказами. Окрім того, позивач просив зарахувати до страхового стажу період незаконного тримання його під вартою з 09.09.2008 по 10.10.2013, на що отримав відмову, незважаючи на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Любовецький проти України" від 12.06.2025, в якому підтверджено порушення статті 5 Конвенції про захист прав людини. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
26.02.2026 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві позивач просить апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Хмельницькій області залишити без задоволення. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.01.2026 у справі №560/11133/25 залишити без змін.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , проходив військову службу в період з 05.08.1982 по 20.12.1991 та проходив службу в умовах підвищеної радіації під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 12.05.1988 по 24.10.1988, що підтверджується: довідкою військової частини НОМЕР_1 №1148 від 24.10.1988, довідкою б/н від 24.10.1988, довідкою №3983 від 22.04.2025, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На звернення позивача, 14.05.2025 та 02.06.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС на тій підставі, що у наданих довідках не вказано назву населеного пункту, в якому позивач безпосередньо перебував.
Також 07.07.2025 позивач отримав відповідь від ПФУ, в якій було відмовлено в зарахуванні до його страхового стажу періоду незаконного тримання під вартою з 09.09.2008 по 10.10.2013, незважаючи на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Любовецький проти України» від 12.06.2025, в якому підтверджено порушення статті 5 Конвенції про захист прав людини та вказано, що виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.06.2025, щодо незаконного тримання під вартою із застосуванням менш сприятливого законодавства та відмови національних судів присудити компенсацію у розмірі 200000 грн., не належить до повноважень органів Пенсійного фонду України тому підстави для зарахування до страхового стажу періодів тримання під вартою з 29.08.2008 по 10.09.2013 відсутні.
Вважаючи, що відповідачем протиправно не зараховано до загального трудового стажу час незаконного тримання під вартою, та не призначено пенсію, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення про призначення позивачу пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Пунктом 4.1 цього Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
За вимогами пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення, перерахунок або переведення з одного виду пенсії на інший, як це має місце в розглядуваному випадку, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.
Як встановлено вище, позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду з питання призначення пенсії за статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачем не надавалась заява встановленої форми.
Враховуючи, що позивачем не дотриманий порядок подання документів для призначення пенсії за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії.
Відповідно до приписів КАС України захисту підлягають саме порушені права. В розглядуваному випадку позивач не зверталась до відповідача з питання призначення пенсії у встановленому законодавством порядку, відповідачем не приймались відповідні рішення про відмову, тобто, відсутні підстави вважати про порушення відповідачем прав позивача з цих питань.
Лист відповідача не є індивідуальним актом в розумінні КАС України, а відповідачем не приймалось рішень, які обмежують реалізацію соціальних гарантій позивача чи які свідчать про відмову у виконанні законних вимог, відповідно відсутнє порушене право позивача, яке має захищатися в порядку адміністративного судочинства, що обумовлює висновок про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів, надаючи правову оцінку доводам позивача, викладеним у позовній заяві, про звернення до органу Пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії є безпідставними, оскільки, як вказане вище, позивачем подані до відповідача заяви довільної форми, що суперечить вимогам як Закону №1058-IV, так й Порядку №22-1.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто в цьому випадку відсутнє рішення суб`єкта владних повноважень, яке б порушувало права позивача.
Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що, зобов`язавши пенсійний орган врахувати до стажу роботи спірні періоди роботи позивача, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 30.04.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Щодо вимоги зарахувати до страхового стажу позивача період його незаконного тримання під вартою з 09.09.2008 по 10.10.2013, то колегія суддів зазначає таке.
Статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Преамбулою Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) встановлено, що цей закон, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Положеннями статті 56 №1788-ХІІ визначені види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Так, до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 58 Закону №1788-ХІІ передбачені пільги по обчисленню стажу роботи реабілітованим громадянам, а саме: громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.
Відповідно до пп.12 та 12.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637) час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні зараховується до стажу роботи за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку).
У разі відсутності документів, зазначених в абзаці першому цього пункту, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні реабілітованих осіб може бути встановлено в судовому порядку.
Період роботи засуджених зараховується до стажу роботи за умови підтвердження платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами щодо поштових переказів, іншими документами про сплату страхових внесків або інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), установи виконання покарань із зазначенням відомостей про те, що особа підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, або про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі за наявності документів про реабілітацію.
При цьому, зарахування/не зарахування періодів роботи та інших періодів (навчання, безробіття, тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі, час догляду за дитиною, тощо) розглядається органом, що призначає пенсію, на підставі заяви про призначення пенсії з доданими до неї документами.
Так, пунктом 1.1 Порядку №22-1, визначено, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Пунктом 2.2 Порядок №22-1, встановлено, що до заяви про призначання пенсії додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1. цього розділу.
Як встановлено судом вище, позивач 24.06.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із зверненням щодо зарахування до загального трудового стажу час його тримання під вартою та час незаконного відбування ним покарання за період з 29.08.2008 по 10.09.2013 у зв`язку з тим, що 12.06.2025 Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі "Любовецький проти України", предметом розгляду якого було незаконне тримання під вартою із застосуванням менш сприятливого законодавства та відмови національних судів присудити позивачу компенсацію у розмірі 200000 грн.
В цьому рішенні Суд дійшов висновку, що тримання заявника під вартою у період з 09.09.2008 до 10.10.2013 було непередбачуваним та свавільним, а отже, порушувало статтю 5 Конвенції §1 (а) Конвенції.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач протиправно не зарахував до загального трудового стажу позивача час його тримання під вартою та час незаконного відбування ним покарання за період з 29.08.2008 по 10.09.2013.
Отже, вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови зарахувати до страхового стажу період незаконного тримання під вартою з 09.09.2008 по 10.10.2013 з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Любовецький проти України» від 12.06.2025 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.