1	Справа № 335/12523/25  2/335/1809/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року       м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,-
ВСТАНОВИВ:
23.12.2025 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини, покласти на відповідача судові витрати.
Позов мотивований тим, що 07.02.2020 року між позивачем та відповідачкою було укладено офіційний шлюб. Від шлюбу (шлюбних відносин) мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2024 року справа №335/2167/24 шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати із батьком. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати сина, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на нього законом та необхідні для належного утримання дитини. Жодної участі в утриманні свого рідного сина відповідачка не бере – ні у грошовій, ні в натуральній формі. Договору про сплату аліментів на дитину між сторонами не укладено. Усі спроби домовитися з Відповідачем про форму її участі в утриманні спільної дитини виявилися марними, що змусило звернутися позивача до суду.
Ухвалою судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 30.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.
26.01.2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що після розлучення Відповідачки та Позивача їхній неповнолітній син ОСОБА_6 деякий час проживав із матір`ю ОСОБА_4 . Після переводу дитини до іншого навчального закладу, який територіально розташований значно далеко від місця проживання, батьки дитини вирішили, що син буде проживати разом з батьком, оскільки це значно ближче до шкільного закладу і дитині зручніше добиратись. З тих пір ОСОБА_6 живе за графіком: 5 днів з батьком, 2 вихідні дні – із матір`ю. Відповідачка дбайливо і турботливо виконує свій батьківський обов`язок: проводить час з сином, піклується про нього, купляє йому їжу, речі, навчальні матеріали, приймає участь у психологічному та фізичному вихованні, як того вимагає Конституція України, Сімейний Кодекс, а також Європейська конвенція з прав дітей. Тому обвинувачення Позивача є надуманими та такими що не відповідають дійсності. Натомість Позивач штучно створює перешкоду у спілкуванні матері з дитиною та створює моральний тиск на нею. Забороняє сину спілкування, не дозволяє йому приходити до матері на вихідні. Штучно створює ситуації, за яких дитина на вихідні знаходиться поза межами міста і мами не має можливості з ним спілкуватись. Крім того, надсилає на її адресу погрози та листи з вимогами обмеження побачень та спілкування. 
Ухвалою суду від 10.02.2026 року узадоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі відмовлено. Цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини - направлено до Верховного Суду для визначення підсудності в порядку ст. 29 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2026 року визначено підсудність справи № 335/12523/25 Вознесенівському районному суду м.Запоріжжя. 
02.03.2026 року справа надійшла до Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя та передана у провадження судді Апаллонової Ю.В. 
Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засідання позов підтримала просила його задовольнити. Зазначила, що неповнолітня дитина сторін наразі перебуває на повному утриманні батька, мати належним чином не надає допомогу на утримання дитини, проте позивач потребує такої допомоги через значну вартість проживання та навчання дитини за кордоном. 
Відповідач, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася.
Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила, що відповідачка ОСОБА_4 щодо стягнення аліментів не заперечує, але категорично не погоджується із доводами позовної заяви щодо того, що мати не бере участі в утриманні сина, оскільки мати допомагає дитині, купляє речі і хоча вона і отримує офіціальний дохід у Німеччині, але він мінімальний. 
02.04.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та з урахуванням складності справи ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення — 03.04.2026 оку о 15:00 годині.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
07.02.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який було зареєстрований Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), актовий запис №29.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2024 року справа №335/2167/24 шлюб розірвано.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 12.03.2013 року.
Встановлено, що дитина сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований і фактично проживає у ФРН разом із батьком ОСОБА_3 за адресою Offenbachstr, 1 81241, Мюнхен, Німеччина, 
Відповідач інших утриманців не має, є працездатною людиною, відомостей про тяжкий стан здоров`я, перебування на обліку, наявність хронічних захворювань суду не надано.
Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти.
Слід звернути увагу, що поняття «місце проживання дитини» не може враховуватись формально, постійне місце проживання дитини, тобто це є місце проживання з тим з батьків, з яким воно погоджене між батьками або визначене рішенням суду.
За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Тобто, СК України визначає можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів та не пов`язує це з заявою платника аліментів та мінливості його доходу.
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог.
У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 23.12.2025 року
За приписами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви.
На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 7, 9, 10, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 352, 354, 355,430 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.12.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ,зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення в частині стягнення суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Відповідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення. 
Повне судове рішення проголошено 03.04.2026 року. 
Суддя        Ю.В. Апаллонова