Справа № 473/1022/26

РІШЕННЯ
іменем України

"01" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої — судді Булкат М.С., 
за участю: секретаря судового засідання Багрін І.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ

10 березня 2026 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача, Вознесенської міської ради Миколаївської області, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, виданого 15 серпня 1994 року Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради на підставі рішення №80 від 19 квітня 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3837.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником 39/200 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .
Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0312 га, право приватної власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 15 серпня 1994 року Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Її спадкоємцями є позивач та сестра позивача – ОСОБА_5 . У свою чергу, спадкоємцем ОСОБА_5 є її син – ОСОБА_2 , який залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті спадщину прийняв ОСОБА_6 , який, у свою чергу, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті спадщину прийняла ОСОБА_3 , яка, як зазначено вище, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з тим, у процесі підготовки документів, необхідних для належного оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , було встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю не відповідає вимогам законодавства, чинного на момент його видачі.
Зокрема, вказаний державний акт видано з порушенням порядку визначення та розподілу права на земельну ділянку, передбаченого статтею 42 Земельного кодексу України 1990 року, оскільки він оформлений на частину земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради № 80 не містить відомостей про передачу у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідної земельної ділянки.
Оскільки вказані обставини перешкоджають позивачу розпорядитися своєю часткою в житловому будинку, останній просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 15 серпня 1994 року Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради.
В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. 
Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. 
Третя особа без самостійних вимог, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Житловий будинок АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності, при цьому позивачу належить 39/200 часток вказаного нерухомого майна.
Земельна ділянка площею 0,0312 га, на якій розташований зазначений житловий будинок, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 15 серпня 1994 року, зареєстрована за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Судом також встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого спадкоємцями є позивач та ОСОБА_5 , спадкоємцем якої, у свою чергу, є ОСОБА_2 .
Крім того, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого спадщину прийняв ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а після його смерті спадщину прийняла ОСОБА_3 .
Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність земельної ділянки) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.
Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належить до відання міських Рад народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки (ст.ст. 6, 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» (чинних на час передачі у власність ділянки)).
Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.
Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року).
Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду (ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року).
Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Право власності або право постійного користування землею посвідчуються державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року, п. 1.1 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року N 28 (чинної на час передачі ділянки у власність).
Державні акти, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, яка перебуває у державній власності, видаються на підставі рішень Верховної Ради України, Верховної Ради Республіки Крим, місцевих Рад народних депутатів (п. 1.2 Інструкції).
Таким чином, співвласники житлового будинку (належного їм на праві спільної часткової власності) мають право на отримання у спільну власність й земельну ділянку, необхідну для його обслуговування.
Проте, спірний державний акт на право приватної власності на землю суперечить вказаним вимогам, оскільки посвідчує передачу земельної ділянки у власність лише двом співвласникам житлового будинку та порушує право іншого співвласника цього майна.
За встановленого, оспорюваний державний акт не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним.
Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258,259,263-265,268,272-273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку – задовольнити.
Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 15 серпня 1994 року Виконавчим комітетом Вознесенської міської ради на підставі рішення № 80 від 19 квітня 1994 року на ім`я  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на земельну ділянку площею 0,0312 га, надану для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3837, визнати недійсним.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя М. С. Булкат