Справа № 645/5318/24
Провадження № 2/645/50/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року      м. Харків
Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Мартинової О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Кривченко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Комунальне підприємство «Харківводоканал» про відшкодування шкоди в порядку регресу, -
в с т а н о в и в:
05.09.2024 року через систему «Електронний суд» Фізична особа-підприємець  ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою, якою просив суд стягнути з ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 11711,70 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 посилався на те, що 11.01.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК») та КП «Харківводоканал» (Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1427960. У відповідності до умов вказаного Полісу страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ТК», державний номерний знак НОМЕР_1 сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 18.11.2020 року о 12 годині 55 хвилин в м.Харкові по вул. Юр`ївській мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ТК, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобілю – матеріального збитку. Відповідно до постанови Московського районного суду міста Харкова від 02.04.2021 року по справі №643/274/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АО/1427960 від 11.01.2020 року. На підставі страхового акту №208/037/011560/21/1 ПрАТ «УПСК» було сплачено страхове відшкодування в розмірі 11711,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15773 від 25.06.2021 року. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди (п. п. «в»). Водночас, як вбачається з постанови Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2021 року по справі №643/274/21 відповідач керуючи автомобілем «ТК», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » здійснив зіткнення з автомобілем «Renault», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », після чого самовільно залишив місце ДТП. З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АО/1427960 від 11.01.2020 року. З метою досудового врегулювання спору,  ОСОБА_2 було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 03.03.2023 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги (Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АО/1427960 від 11.01.2020 року. Враховуючи вказане, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу. Таким чином, ОСОБА_1 змушений звертатись до суду з даною позовною заявою, якою просить суд стягнути з  ОСОБА_2 на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 11711,70 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000, 00 грн.
Ухвалою суду від 13.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
01.10.2024 року поштовою кореспонденцією від  ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, постановою Московського районного суду м.Харкова від 04.02.2021 року по справі №643/274/21 адміністративний матеріал відносно  ОСОБА_2 було направлено до Управління патрульної поліції в Харківській області для належного оформлення, оскільки в матеріалах справи були розбіжності щодо дати, часу та місця дорожньо-транспортної пригоди. 10.03.2021 року, після дооформлення, вказаний матеріал повернувся до суду. Оскільки, дорожньо-транспортна пригода сталася 18.11.2020 року, а матеріал надійшов до суду після спливу встановленого вимогам ст. 38 КУпАП строку, то постановою Московського районного суду м.Харкова від 02.04.2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_2 було закрито. При цьому ОСОБА_2 вказав, що він працює на посаді водія в КП «Харківводоканл» та станом на день дорожньо-транспортної пригоди 18.11.2021 року, він на службовому автомобілі державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить КП «Харківводоканал», разом з аварійною бригадою, безвиїзно, брав участь в ліквідації аварії водопроводу за адресою: вул. Франківська, 14 з 09:30 години до 18:30 години. Розкопки велися на проїзній частині дороги, тому роботи велись до відновлення руху по вул. Франківській. Даний факт підтверджується витягом з програми комп`ютерного спостереження за аварійними об`єктами водогонів Московського району міста Харкова. Враховуючи вказане, ОСОБА_2 наголосив, що місце дорожньо-транспортної пригоди він не залишав. При цьому вказав, що виклик працівників поліції був здійснений на адресу АДРЕСА_1 , на яку останні й приїхали. Проте не на АДРЕСА_2 як зазначено в протоколі.
07.10.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача – ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, якими позивач висловив свої заперечення на посилання, викладені ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву. Так, представник позивача вказав, що при складанні позовної заяви було допущено описку в даті дорожньо-транспортної пригоди замість «18 жовтня 2020 року» просив вважати дату «18 листопада 2020 року». При цьому зазначив, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Факт закриття провадження про справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення не свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно-правової відповідальності останнього. З урахуванням принципів змагальності й диспозитивності, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди постраждалому. Разом з тим, вказав, що трудові відносини  ОСОБА_2 та КП «Харківводоканал» на момент ДТП не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. В зв`язку з чим, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
10.10.2024 року від  ОСОБА_2 до суду надійшли письмові пояснення, якими останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Позивач на підтвердження факту залишення ОСОБА_2 місця пригоди, яка сталася 18.11.2020 року, надав суду постанову Московського районного суду м.Харкова від 02.04.2021 року. Проте цією постановою не встановлено факту самовільного залишення ОСОБА_2 місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно резолютивної частини цієї постанови, суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП стосовно ОСОБА_2 на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП – у зв`язку із закінченням на момент розгляду строку накладення адміністративного стягнення. При цьому, зазначив, що суд не встановив вину ОСОБА_2 , про що свідчить мотивувальна частина постанови. Отже, на даний час в матеріалах справи відсутні докази самовільного залишення Хворостянкіним М.Г. місця пригоди, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
17.10.2024 року відповідачем подано клопотання про залучення до матеріалів справи довідки з місця роботи КП «Харківводоканал».
10.12.2024 року відповідачем подано клопотання про витребування доказів, заперечення проти поновлення позивачу строку на звернення до суду з даним позовом.
19.12.2024 року від представника позивача – адвоката Гермаша С.М. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
14.01.2025 року відповідачем подано клопотання про виклик свідків.
Ухвалою суду від 20.01.2025 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
29.04.2025 року відповідачем подано клопотання про долучення доказів, яким залучив до матеріалів справи довідку про балансову належність рухомого майна, подорожний лист №11015044 від 18.11.2020 року, поліс №АО1427960.
07.05.2025 року представником позивача подано клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи – Комунальне підприємство «Харківводоканал».
Ухвалою суду від 12.05.2025 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі в якості третьої особи - Комунальне підприємство «Харківводоканал».
08.08.2025 року від представника третьої особи КП «Харківводоканал» - Почуєва В.А. надійшли письмові пояснення, яким останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Так, представник третьої особи зазначив, що 11.01.2020 між Приватним акціонерним товариством “Українська пожежно—страхова компанія” (далі — ПрАТ “УПСК”) та КП «Харківводоканал» було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1427960. Відповідно до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ “УПСК” взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки “ТК”, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 18.11.2020 0 12 год. 55 хв. в м.Харкові по вул. Юр`ївській, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля “ТК”, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля “Renault”, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Автомобіль спеціалізований вантажний автомайстерня ТК-G-3309 АРВМ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться на балансі КП «Харківводоканал». Водій ОСОБА_2 працює водієм автотранспортних засобів (підмінний) автоколони №1 автотранспортного цеху №1 Комплексу спецмашин і механізмів КП «Харківводоканал». Власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля “Renault”, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 11711,70 грн. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2021 року у справі №643/274/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП стосовно ОСОБА_2 , на підставі п. 7 ч. 1ст. 247 КУпАП - у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. При цьому суд, закриваючи провадження по даній справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, питання щодо доведеності вини ОСОБА_4 не вирішує. Факт, що ОСОБА_2 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди належними та допустимими доказами позивачем суду також не доведений. Оскільки належними та допустимими доказами позивачем не доведено наявність зобов`язання ОСОБА_2 за регресною вимогою страховика, за таких обставин позов не підлягає задоволенню.
21.08.2025 року від представника позивача надійшли письмові заперечення на клопотання/заяву представника третьої особи, з яких вбачається, що сторона позивача вважає таким, що не спростовує заявленого позову посилання представника третьої особи на той факт, що  ОСОБА_2 не був притягнутий до адміністративної відповідальності за фактом вчинення ДТП, а провадження по справі №643/274/21 було закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2021 року по справі №643/274/21 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП. При цьому, така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування п.7 ст.247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Факт закриття провадження про справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення не свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно-правової відповідальності останнього. Трудові відносини  ОСОБА_2 та КП «Харківводоканал» на момент ДТП не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Представник третьої особи такі докази також не надає. З огляду на вищевказане, доводи  ОСОБА_2 , викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та не спростовують наявність підстав для пред`явлення даного позову.
Ухвалою суду від 11.09.2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
26.09.2025 року від позивача ФОП ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 13.10.2025 року задоволено клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 14.10.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
25.03.2026 року від представника третьої особи Почуєва В.А. надійшло клопотання, яким залучено до матеріалів справи довідку про балансову належність основних засобів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також наказ про звільнення  ОСОБА_2 .
Позивач ФОП ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, при цьому позивач ФОП ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву, після чого 20.04.2026 року до канцелярії суду надав заяву, якою просив слухати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, при цьому відмовився від клопотання про допит свідків.
Представник третьої особи КП «Харківводоканал» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасника справи в судове засідання.
Так, згідно з частиною 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Зважаючи на те, що неявка представників третьої особи – КП «Харківводоканал» не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, а також на те, що суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників справи, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи,приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що 11.01.2020 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК») та Комунальним підприємством «Харківводоканал» (КП «Харківводоканал») було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1427960 (а.с.14), відповідно до умов якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ТК-G 3309», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 року (справа №643/274/21, провадження №3/645/616/21) адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП повернуто до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції для належного оформлення. Постанова набрала законної сили 04.02.2021 року (а.с. 56-57, 183).
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 02.04.2021 року (справа №643/274/21, провадження №3/645/1670/21) закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124, 122-4 КУпАП стосовно ОСОБА_2 на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 13.04.2021 року (а.с.58, 182).
Зі змісту довідки Салтівського районного суду міста Харкова вбачається, що справа №643/274/20 про притягнення  ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124,122-4 КУпАП була знищена за спливом строків зберігання у 2025 році, відповідно до Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строку зберігання (наказ ДСА України №1087 від 07.12.2017) (а.с. 181).
Відповідно до змісту постанов Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 року та 02.04.2021 року вбачається, що 18.11.2020 року о 12 годині 55 хвилин ОСОБА_2 , рухаючись по АДРЕСА_2 , керуючи автомобілем «ТК ТК-6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 , не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Renault Captur», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руру України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім того, 18.11.2020 року о 12 годині 55 хвилин ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Юр`ївській, 17А/3 в м.Харкові, керуючи автомобілем «ТК ТК-6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, після чого з невідомих причин місце події залишив, чим порушив п.2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Закриття провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження. Встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст.247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.
Як вбачається зі змісту вказаної постанови судом встановлено наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.
За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, доведена та доказуванню не підлягає.
Відповідно до довідки №3020344455028145 від 18.01.2021 року 18.11.2020 року о 13:23 в м.Харкові вул. Юр`ївська, 17А/3 відбулася дорожньо-транспортна пригоди за участю транспортного засобу «ТК ТК-6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Renault Captur», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 (а.с. 24)
Транспортний засіб «Renault Captur», державний номерний знак НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 28.07.2017 року, належить ОСОБА_6 , на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС» (приватне) (ПАТ «СГ «ТАС») на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту FO-00789245 від 28.08.2020 року та полісу №АР/8077182 (а.с.16-22).
ОСОБА_6 заявою від 18.11.2020 року повідомив ПАТ «СГ «ТАС» про настання події (а.с.22-23).
20.11.2020 року ТОВ «Соллі-плюс» склало рахунок-фактуру №ЗРЕН0043173 платнику ОСОБА_6 , за яким ремонт автомобіля «Renault Captur», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 11711,70 грн. (а.с. 25).
На підставі акту огляду транспортного засобу від 19.11.2020 року та рахунку фактури №ЗРЕН0043173 від 20.11.2020 року, ПАТ «СГ «ТАС» складено страховий акт №29737/42/920 від 15.12.2020 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 11711,70 грн. (а.с. 25 на звороті - 28).
Відповідно до платіжного доручення №146303 від 17.12.2020 року ПАТ «СГ «ТАС» сплатило ТОВ «Соллі Плюс» страхове відшкодування в розмірі 11711,70 гривень, згідно договору №FO-00789245 від 28.08.2020 року на ремонт «Renault Captur», державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно рахунку № НОМЕР_5 від 20.11.2020 року (а.с.29).
24.06.2021 року ПрАТ «УПСК» складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №208/037/011560/21/1 (аварійний сертифікат), відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 11711,70 грн. (а.с.30-31).
Платіжним дорученням №15773 від 25.06.2021 року ПрАТ «УПСК» сплатило ПАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 11711,70 грн., згідно Акту №208/037/011560/21/1 за автомобіль державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 32).
12.10.2021 року ПрАТ «УПСК» на адресу ОСОБА_2 направлялась Вимога про відшкодування збитків в порядку регресу №208/037/011560/21/1/С в розмірі 11711,70 грн. (а.с.33).
03.03.2023 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги (Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору, в тому числі до  ОСОБА_2 (№63 Додатку №1) (а.с. 8-13).
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як зазначено у частині 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди.
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
18.11.2020 року о 12 годині 55 хвилин ОСОБА_2 , рухаючись по АДРЕСА_2 , керуючи автомобілем «ТК ТК-6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 , не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Renault Captur», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ТК-G 3309», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яким керував ОСОБА_2 , на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом №АО1427960 від 11.01.2020 року (а.с. 14, 108).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 21.12.2017 року, власником транспортного засобу «ТК-G 3309», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 , є КП «Харківводоканал» (а.с. 189 на звороті - 190).
Як вбачається з довідки про балансову належність основних засобів №29/1 від 21.04.2025 року на балансі КП «Харківводоканал» станом на 21.04.2025 року обліковується «Автомобіль спеціалізований вантажний автомайстерня «ТК-G 3309 АРВМ», 2016 року випуску, державний номер « НОМЕР_1 , інвентаризаційний №21909, первісною вартістю 1013981,91 грн., сумою зносу 734411,92 грн. та залишковою вартістю 279569,99 грн. (а.с. 106).
Відповідно до довідки про балансову належність основних засобів №12/1 від 17.03.2026 року на балансі КП «Харківводоканал» станом на 17.03.2026 року обліковується «Автомобіль спеціалізований вантажний автомайстерня «ТК-G 3309 АРВМ», 2016 року випуску, державний номер « НОМЕР_1 , інвентаризаційний №21909, первісною вартістю 1013981,91 грн., сумою зносу 827268,58 грн. та залишковою вартістю 186713,33 грн. (а.с. 189).
Зі змісту подорожнього листа вантажного автомобіля №11015044, виданого 18.11.2020 року КП «Харківводоканал», вбачається, що транспортний засіб «ТК-G 3309», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 , перебував в експлуатації 18.11.2020 року з 07 год. 57 хвилин до 21 год. 25 хвилин із зазначенням водій ОСОБА_2 (а.с. 107).
Дорожньо-транспортна пригода сталася 18.11.2020 року о 12 год 55 хв. саме із службовим автомобілем Комунального підприємства «Харківводоканал».
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Харківводоканал» та виконував на час дорожньо-транспортної пригоди службові обов`язки.
Даних про управління ОСОБА_2 автомобілем, що належить Комунальному підприємству «Харківводоканал» під час вчинення ДТП для власних потреб, матеріали справи не містять.
Наказом про звільнення №3211-к-зв від 27.11.2025 року звільнено ОСОБА_2 , водія автотранспортних засобів 1 класу (Код КП 8322) Автотранспортного цеху №1 «Комплексних спецмашин і механізмів», 27.11.2025 року, у зв`язку з переведенням на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП (а.с. 190 на звороті).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.
Відповідно до приписів статей 1187 та 1172 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець, а тому шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року в справі №910/20622/17 зазначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду, можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 ЦК України).
При цьому позов пред`явлено до водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем у зв`язку із виконанням трудових обов`язків.
Таким чином за шкоду, спричинену ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обов`язків має відповідати юридична особа, з якою він перебував у трудових відносинах.
Підстав для покладення обов`язків про відшкодування шкоди на відповідача ОСОБА_2 суд не вбачає.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.
Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.
Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Таким чином належним відповідачем у дані категорії справ є юридична особа, з якою водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах, та яка має відповідати за шкоду, спричинену її працівником під час виконання службових обов`язків.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
На підставі викладеного, у зв`язку із відмовою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає, що сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 7, 8, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268,273 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Комунальне підприємство «Харківводоканал» про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості, щодо учасників справи:
Позивач – Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Третя особа - Комунальне підприємство «Харківводоканал», ЄДРПОУ: 03361715, місцезнаходження: м.Харків, вул. Конторська, буд. 90.

Суддя       О.М. Мартинова