ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2657/26 Справа № 263/1476/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року
за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2025 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява обґрунтовувалась тим, що 19 липня 2021 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області ухвалене заочне рішення у справі № 263/1476/21, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 79 224,99 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту – 68 704,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 10 394,06 грн.; заборгованість по комісії – 57,00 грн.; 3 % річних від суми заборгованості за несвоєчасне погашення основного кредиту – 33,88 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 35,21 грн.

27 жовтня 2021 року Центральним ВДВС у місті Маріуполі було відкрито виконавче провадження № 67260952 за виконавчим листом № 263/1476/21, виданим 15 вересня 2021 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області.

Боржником станом на 06 січня 2022 року погашено борг перед АТ «Ощадбанк» в повному обсязі, однак у виконавчому провадженні № 67260952 продовжують застосовуватись до скаржника заходи примусового виконання, що є порушенням прав та законних інтересів скаржника.

Виконавче провадження № 67260952 здійснювалось у місті Маріуполі, тобто на тимчасово окупованій території. Паперові матеріали виконавчого провадження не вивозились з міста Маріуполя і є втраченими, зокрема оригінал виконавчого документа. Дублікат виконавчого листа у справі № 263/1476/21 судом не видавався, виконавче провадження № 67260952 не відновлювалось.

Станом на 30 жовтня 2025 року виконавче провадження № 67260952 не закінчене, заходи примусового виконання не скасовані.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 15 вересня 2021 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області у справі № 263/1476/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 79 224,99 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту – 68 704,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 10 394,06 грн.; заборгованість по комісії – 57,00 грн.; 3 % річних від суми заборгованості за несвоєчасне погашення основного кредиту – 33,88 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 35,21 грн.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню – відмовлено.

У поданій 02 грудня 2025 року апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки наданим доказам, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду..

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2019 року шляхом підписання Заяви про приєднання № 3012550/050917 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір. Відповідачу було відкрито поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу.

15 січня 2020 року згідно підписаної відповідачем Заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії відповідачу було збільшено розмір кредиту до 70 000,00 грн.

Відповідач допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що  ОСОБА_1  має перед позивачем заборгованість, яка утворилася станом на 27 січня 2021 року та становить 79 224,99 грн., яка складається із: яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 68 704,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 10 394,06 грн.; заборгованості по комісії – 57,00 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту – 33,88 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 35,21 грн.

19 липня 2021 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області ухвалене заочне рішення у справі № 263/1476/21, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 79 224,99 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту – 68 704,84 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом – 10 394,06 грн.; заборгованість по комісії – 57,00 грн.; 3 % річних від суми заборгованості за несвоєчасне погашення основного кредиту – 33,88 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 35,21 грн.

15 вересня 2021 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 263/1476/21, який був пред`явлений до примусового виконання до Центрального ВДВС у місті Маріуполі.

27 жовтня 2021 року Центральним ВДВС у місті Маріуполі було відкрито виконавче провадження № 67260952 з примусового виконання виконавчого листа № 263/1476/21, виданого 15 вересня 2021 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави передбачені статтею 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Колегія суддів наголошує на тому, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: – видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); – коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; – видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; – помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; – видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; – пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові від 20 лютого 2019року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас, зазначені заявником обставини, не є тими обставинами, які в розумінні статті 432 ЦПК України свідчать про те, що виконавчий лист було видано помилково або відсутній обов`язок боржника по виконанню виконавчого листа станом на момент його видачі.

Крім того, серед обставин та фактів, що були встановлені судом першої інстанції на момент постановлення оскаржуваної ухвали, є те, що виконавче провадження № 67260952 про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором перебувало у стані «відкрито», стан виконавчого документа на 27 листопада 2025 року – «прийнятий до виконання».

Також, станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали рішення суду від 19 липня 2021 року, яке набрало законної сили та було обов`язковим до виконання, відповідачем виконано в повному обсязі не було.

Та обставина, що після відкриття виконавчого провадження боржником добровільно виконано рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, не свідчить про те, що виконавчий лист було видано помилково або обов`язок боржника був відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником станом на момент видачі виконавчого листа.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що 16 грудня 2025 року Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 67260952 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення у справі № 263/1476/21.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2026 у справі № 263/1476/21 (провадження № 22-ц/803/1869/26) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 липня 2021 року у цивільній справі за матеріалами відновленого втраченого судового провадження за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 липня 2021 року – скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 3012550/050917 від 19 лютого 2019 року в розмірі 79 224,99 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 68 704,84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 10 394,06 грн.; заборгованості по комісії – 57,00 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту – 33,88 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом – 35,21 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Не дивлячись на те, що 16 грудня 2025 року Центральним ВДВС у місті Маріуполі винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 67260952 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого листа у справі № 263/1476/21, у справі, що переглядається, в апеляційній скарзі відповідач заявляє вимогу про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого 15 вересня 2021 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області у справі № 263/1476/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитом в розмірі 79 224,99грн.

При цьому питання про повернення коштів, стягнутих за виконавчим листом, відповідачем не ставиться.

Так, з пунктів 5, 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частинами другою, третьою вказано статті Закону визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З наведеного вбачається, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим, закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Відповідно до частини четвертої статті 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулось повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його корить безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду як суду першої інстанції про те, що оскільки виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, питання про повернення коштів, стягнутих за виконавчим листом не ставиться, а тому підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

У постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14 (провадження № 61-1592св17) та від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21) викладено схожий висновок у подібних правовідносинах.

Посилання заявника на те, що невизнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню може призвести до подвійного стягнення грошових коштів, не можуть бути прийняті судом, оскільки положеннями статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки виконавче провадження № 67260952 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом № 263/1476/21, питання про повернення коштів, стягнутих за виконавчим листом не ставиться, а тому відсутні підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого 15 вересня 2021 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області у справі № 263/1476/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитом в розмірі 79 224,99 грн.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви  ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки судове рішення, на виконання якого був виданий відповідний виконавчий лист є чинним. Передбачених діючим законодавством підстав для визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, колегією суддів не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида