ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/814/25 

Господарський суд Миколаївської області у складі:
судді Л.М. Ільєвої 
при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:
від позивача – не з`явився,
від відповідача – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фермерського господарства “Комінтерн” до Казанківської селищної ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство “Комінтерн” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Казанківської селищної ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 22,58 га, що складається з земельної ділянки площею 4,88 га кадастровий номер 4823683900:08:000:0069 та земельної ділянки площею 17,70 га кадастровий номер 4823683900:08:000:0068, в межах згідно з планом, розташованою на території Казанківської селищної територіальної громади Баштанського району Миколаївської області (колишня Миколаївська сільська рада Казанківського району Миколаївської області), призначеною для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-МК № 005002 від 06.09.1999, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №97, на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Казанківської районної ради народних депутатів Казанківського району Миколаївської області від 18.06.1999 року №77/7 громадянину України ОСОБА_1 в постійне користування. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на наступне.
Згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-МК № 005002 від 06.09.1999, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №97, на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Казанківської районної ради народних депутатів Казанківського району Миколаївської області від 18.06.1999 року №77/7 громадянину України ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 22,58 га в межах згідно планом, що складається з двох земельних ділянок площею 4,88 га та 17,70 га і розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Земельну ділянку надано для ведення селянського (фермерського) господарства. Земельна ділянка розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, та, як вказує позивач, на даний час це Казанківська селищна територіальна громада Баштанського району Миколаївської області, та перебуває у комунальній власності, а право постійного користування нею належить ОСОБА_1 .
Позивач з посиланням на приписи ст. 13, 14 Конституції України, ст. 7, 23, 47, 50 Земельного кодексу України (в редакції від 1993 року), ст. 2, 5, 16 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» зазначає, що земельна ділянка на праві постійного користування для ведення фермерського господарства надавалась ОСОБА_1 як спеціальному суб`єкту - голові селянського фермерського господарства «Комінтерн». Так, позивач наголошує на тому, що з моменту отримання ОСОБА_1 як спеціальним суб`єктом - головою селянського фермерського господарства «Комінтерн» земельної ділянки, останнє є її користувачем.
Також позивач зазначає, що відповідно до рішення №1 засновника (члена) фермерського господарства "Комінтерн", від 18.03.2024 припинено повноваження засновника (члена) ФГ «Комінтерн» ОСОБА_1 в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстава – свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 31.07.2023 року Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області, актовий запис №315.
Так, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майнові права засновника (члена) фермерського господарства, яке видане 18.03.2024 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області за реєстром №155, ОСОБА_1 вступив в права засновника ФГ «Комінтерн».
В подальшому, як вказує позивач, 18.03.2024 в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу та проведено державну реєстрацію статуту позивача в новій редакції.
Позивач зазначає, що наразі керівником Фермерського господарства «Комінтерн» є ОСОБА_1 , який уповноважений від імені юридичної особи вчиняти дії, в тому числі підписувати договори тощо та є її представником.
Разом з цим, позивач зазначає, що відповідно до п.5.1.1. статуту СФГ «Комінтерн», затвердженого 23.09.1997 року, до земель господарства належать землі, передані господарству у приватну власність, у користування, що посвідчено відповідними актами на право приватної власності на землю та постійного користування землею, виданими на ім`я голови господарства. Також згідно з п.5.1. статуту ФГ «Комінтерн», затвердженого 17.10.2017, до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити, в тому числі право користування землею. Наразі відповідно до п. 6.1.1. статуту ФГ «Комінтерн», затвердженого 18.03.2024, до земель господарства належать, земельні ділянки, що належать на праві приватної власності, постійного користування.
За ствердженням позивача, фактично обов`язки землекористувача земельної ділянки площею 22,58 га, що складається з земельної ділянки площею 4,88 га кадастровий номер 4823683900:08:000:0069 та земельної ділянки площею 17,70 га кадастровий номер 4823683900:08:000:0068 належать фермерському господарству, проте, відсутність зареєстрованого права користування земельною ділянкою за фермерським господарством порушує права останнього, а тому виникла необхідність звернення до суду для його захисту. Позивач вважає, що у разі зміни громадянина – засновника селянського (фермерського) господарства відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.
Позивач з посиланням на приписи ч. 1 ст. 27 ЗК України (у редакції від 15.01.1993 року, яка діяла до 01.01.2002 року) зазначає, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (яке діяло з 01 січня 2002 року й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника, як смерть громадянина - засновника селянського фермерського господарства відсутня. Таким чином, як стверджує позивач, у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.
Так, позивач з посилання на правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 по справі № 922/989/18 зазначає, що зі смертю громадянина, якому спірна земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею, таке право не є таким, що припинилось.
Таким чином, на думку позивача, з моменту отримання ОСОБА_1 як спеціальним суб`єктом - головою селянського фермерського господарства «Комінтерн» земельної ділянки, відбулась фактична заміна постійного землекористувача, і обов`язки ОСОБА_1 перейшли до фермерського господарства. Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства за його засновником не змінює вказаний висновок, оскільки з моменту державної реєстрації такого господарства та отримання права користування земельною ділянкою саме воно як суб`єкт підприємницької діяльності могло використовувати відповідну ділянку за її цільовим призначенням, тобто бути постійним користувачем. Відповідно з часу державної реєстрації цього господарства діяльність якого не припинялась, що підтверджується інформацією з ЄДРЮОФОПГФ, та отримання права користування земельною ділянкою, воно повноважне зареєструвати за собою право постійного користування земельною ділянкою, яку раніше для ведення фермерського господарства отримав його засновник.
Наразі позивач вважає, що в даному випадку ефективним захистом порушеного права є визнання за фермерським господарством «Комінтерн» права постійного користування земельною ділянкою.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.05.2025 р. вказану позовну заяву Фермерського господарства “Комінтерн” (вх. № 7831/25 від 23.05.2025 р.) залишено без руху, оскільки заявником в порушення вимог ч. 3 ст. 162, ч. 1 ст. 164 ГПК України не надано обґрунтування щодо того, в чому саме полягає порушення прав позивача вказаним відповідачем, та які дії або бездіяльність Казанківської селищної ради призвели до таких порушень, а також не надано належних доказів сплати судового збору за поданий позов у встановленому законом розмірі. При цьому вказаною ухвалою суду позивачу встановлено 10-денний строк для усунення виявлених недоліків при поданні позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
02.06.2025 р. від представника позивача – Могили С.М. через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС до господарського суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 8274/25), до якої заявником надано копію платіжної інструкції від 16.05.2025 р. про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн., а також уточнену позовну заяву, в якій позивач вказує про підстави заявлення вимог до Казанківської селищної ради.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 р. вказану позовну заяву Фермерського господарства “Комінтерн” прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/814/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 14.07.2025 р. о 13:30. 
14.07.2025 р. від представника позивача – Могили С.М. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 10377/25), згідно з яким позивач просив провести розгляд справи без участі позивача та його представника у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю представника, при цьому зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Також 14.07.2025 р. від представника позивача – Могили С.М. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 10380/25), згідно з яким позивач надав до матеріалів справи довідку про перебування на лікуванні з 14.07.2025 р.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2025 р. у справі №915/814/25 підготовче засідання відкладено на 11 серпня 2025 року об 11:00 з огляду на неявку сторін і клопотання позивача.
Між тим підготовче засідання у даній справі 11.08.2025 р. не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ільєвої Л.М. у відпустці.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.07.2025 р. у справі №915/814/25 підготовче засідання у справі призначено на 05 вересня 2025 року о 12:15.
Під час підготовчого засідання 05.09.2025 р. представник позивача просив надати час для з`ясування обставин щодо позиції відповідача та можливості надання додаткових доказів.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2025 р. у справі №915/814/25 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, та підготовче засідання відкладено на 22.09.2025 р. об 11:30.
10.09.2025 р. від представника відповідача – Асмолова О.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12901/25), згідно з яким відповідач в задоволенні позову просить відмовити.
22.09.2025 р. від представника позивача – Могили С.М. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (вх. № 13375/25), згідно з яким позивач просив провести розгляд справи без участі позивача та його представника у зв`язку з зайнятістю представника позивача в іншій судовій справі, при цьому зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, з відзивом на позовну заяву, поданим 10.09.2025, ознайомлений та вважає заперечення проти позову необґрунтованими, але не заперечує проти його долучення до справи.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.09.2025 у справі №915/814/25 підготовче засідання відкладено на 15 жовтня 2025 року о 12:00, при цьому запропоновано відповідачу – Казанківській селищній раді надати пояснення щодо подання відзиву на позовну заяву понад строк, встановлений в п. 5 резолютивної частини ухвали суду від 09.06.2025 р. (15-денний строк від дня отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі).
Під час підготовчого засідання 15.10.2025 р. судом встановлено неподання відповідачем до суду пояснень стосовно пропуску строку на подачу відзиву, у зв`язку з чим під час підготовчого засідання 15.10.2025 судом протокольною ухвалою поданий відповідачем відзив не прийнято до розгляду.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.10.2025 р. у справі №915/814/25 закрито підготовче провадження, та справу призначено до розгляду по суті в засіданні суду на 10.11.2025 р. о 12:00 (з урахуванням виправлень, внесених ухвалою суду від 20.10.2025 р.).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2025 у справі №915/814/25 розгляд справи відкладено на 01 грудня 2025 року о 10:30 у зв`язку з неявкою представників сторін. 
Так, слід зазначити розгляд справи в судовому засіданні 01.12.2025 р. розпочався із затримкою об 11:00 у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Миколаєві та Миколаївській області повітряної тривоги.
При цьому 01.12.2025 представником позивача – Могили С.М. до господарського суду подано заяву (вх. №16782/25), в якій представник просить судове засідання 01.12.2025 та наступні судові засідання проводити без його участі, при цьому зазначає, що позивач позовні вимоги підтримує.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.12.2025 розгляд справи №915/814/25 відкладено на 16 грудня 2025 року о 16:00.
В судове засідання, призначене на 16.12.2025 р., представники сторін не з`явились.
Так, відповідач в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином шляхом надсилання ухвал суду до електронного кабінету, зареєстрованого відповідачем в підсистемі “Електронний суд” ЄСІТС в порядку ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.
Так, ухвала суду від 09.06.2025 про відкриття провадження у даній справі була вручена відповідачу 11.06.2025 о 19:40 год., ухвала суду про відкладення підготовчого засідання від 14.07.2025 була вручена відповідачу 15.07.2025 о 10:36, ухвала суду про повідомлення від 15.08.2025 була вручена відповідачу 18.08.2025 о 19:32, ухвала суду від 05.09.2025 про продовження строку підготовчого провадження була вручена відповідачу 09.09.2025 о 11:57 год., ухвала суду про відкладення підготовчого засідання від 22.09.2025 була вручена відповідача 23.09.2025 о 21:00 год., ухвала суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті була вручена відповідачу 20.10.2025 о 17:50 год., ухвала суду про відкладення розгляду справи від 10.11.2025 була вручена відповідачу 12.11.2025 об 11:25 год., ухвала суду про відкладення розгляду справи від 01.12.2025 була вручена відповідачу 02.12.2025 о 19:34 год., про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки суду про доставку документа в кабінет електронного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. 
Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.
З огляду на неприйняття судом до розгляду відзиву на позовну заяву, поданого з пропуском встановленого судом строку, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до свідоцтва № 621666 про державну реєстрацію юридичної особи 06.12.1995 проведено державну реєстрацію Фермерського господарства “Комінтерн”, про що реєстрі вчинено запис 15131200000000293.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.1997 р. Казанківською районною державною адміністрацією було зареєстровано статут Селянського /фермерського / господарства «Комінтерн», відповідно до п. 1.1. якого Селянське /фермерське/ господарство «Комінтерн» створене і діє у відповідності до Законів України «Про селянське / фермерське / господарство», «Про власність», «Про підприємництво», «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», «Про колективне сільськогосподарське підприємство», законодавство про землю та інших актів України.
Згідно з п. 1.2. статуту СФГ «Комінтерн» засновником господарства є ОСОБА_1 , який є його головою.
Відповідно до п. 3.2. статуту «СФГ «Комінтерн» господарство набуває статусу юридичної особи з дня його держаної реєстрації.
Пунктом 3.3. статуту СФГ «Комінтерн» передбачено, що на ім`я голови господарства видається відповідний державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші державні документи відповідно до законодавства України.
Згідно з п. 5.1.1. статуту СФГ «Комінтерн» до земель господарства належать: землі, передані господарству у приватну власність, у користування, що посвідчено відповідно Державними актами на право приватної власності на землю та постійного користування землею, виданий на ім`я голови господарства.
В подальшому, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-МК № 005002 від 06.09.1999, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 97, на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Казанківської районної ради народних депутатів Казанківського району Миколаївської області від 18.06.1999 № 77/7 громадянину України ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 22,58 га в межах згідно планом, земельна ділянка розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, земельну ділянку надано для ведення селянського (фермерського) господарства. 
18.05.2004 ОСОБА_1 звернувся до голови Казанківської райдержадміністрації з заявою, у якій просив надати в оренду земельну ділянку площею 22,58 га землі для ведення фермерського господарства із земель, які перебувають в користуванні в селянському фермерському господарстві «Комінтерн» по державному акту на право постійного користування землею серія ІІІ-МК №005002 на термін 50 років.
Розпорядженням Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області №333-р від 09.06.2004 надано дозвіл на розробку технічної документації зі складання плану до договору оренди землі голові СФГ «Комінтерн» ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) загальною площею 22,58 га ріллі для ведення фермерського господарства терміном на 50 років із земель, як перебували в користуванні господарства на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-МК №005002, в межах території Миколаївської сільської ради.
Судом встановлено, що станом на 26.10.2017 керівником Фермерського господарства «Комінтер» є ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №23202479 від 26.10.2017, який наявний в матеріалах справи.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 31.07.2023 та витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №76246082 від 18.03.2024 ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В подальшому, приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. було видано свідоцтво про право на спадщину від 18.03.2024 (номер у спадковому реєстрі №72160925, номер в реєстрі нотаріальних дій №155) спадкоємцю – ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідно до якого у спадкове майно увійшли майнові права засновника (члена) Фермерського господарства «Комінтерн», місцезнаходження якого: Україна, 56002, Миколаївська область, Баштанський район, селище міського типу Казанка, вулиця Кривцова, №9 (ідентифікаційний код юридичної особи: 23400110), головою та засновником якого був спадкодавець.
Судом встановлено, що відповідно до рішення засновника (члена) Фермерського господарства “Комінтерн” від 18.03.2024:
- припинено повноваження засновника (члена) ФГ «Комінтерн» ОСОБА_1 ;
- затверджено розмір складеного капіталу ФГ «Комінтерн», частка кого становить 100,00 грн. та належить засновнику одноособово;
- призначено головою ФГ «Комінтерн» громадянина України ОСОБА_1 
- затверджено нову редакцію Статуту Фермерського господарства “Комінтерн”.
В ЄДРЮОФОПГФ проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу та проведено державну реєстрацію Статуту в новій редакції.
Так, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №366512115258 від 20.03.2024, керівником Фермерського господарства «Комінтерн» є ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №2809/354-24 від 08.07.2024, згідно інформації, наявної у відділі №1 та відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, відомості щодо реєстрації договору оренди на земельну ділянку площею 22,58 га (для ведення фермерського господарства) до 2013 по Казанківській селищній раді за ОСОБА_1 та Казанківською РДА договору оренди земельної ділянки зареєстрованої до 2013 року у відділі не знайдено.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5300874042025 від 30.04.2025 право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4823683900:08:000:0068, що розташована в Миколаївській області, Баштанському районі, Казанківська селищна територіальна громада, площею 17,7045 га, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, 01.02. для ведення фермерського господарства, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення органу місцевого самоврядування Рішення 7 сесії 23 скликання Казанківської районної ради Казанківська районна рада 18.06.1999 77/7, документ, що посвідчує право – державний акт від 06.09.1999 МК005002.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6801291502025 від 13.05.2025 право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4823683900:08:000:0069, що розташована в Миколаївській області, Баштанському районі, Казанківська селищна територіальна громада, площею 4,8772 га, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, 01.02. для ведення фермерського господарства, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення органу місцевого самоврядування Рішення 7 сесії 23 скликання Казанківської районної ради Казанківська районна рада 18.06.1999 77/7, документ, що посвідчує право – державний акт від 06.09.1999 МК005002.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №427470726 від 19.05.2025) відсутні відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотек та обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4823683900:08:000:0068.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №427471658 від 19.05.2025) відсутні відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотек та обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4823683900:08:000:0069.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.05.2025 земельна ділянка з кадастровим номером 4823683900:08:000:0069 площею 4,8772, яка розташована у Миколаївській області, Баштанському районі, Казанківська селищна територіальна громада, є комунальною власністю, суб`єктом речового права є ОСОБА_1 .
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.05.2025, земельна ділянка з кадастровим номером 4823683900:08:000:0068 площею 17,7045, яка розташована у Миколаївській області, Баштанському районі, Казанківська селищна територіальна громада, є комунальною власністю, суб`єктом речового права є ОСОБА_1 .
За ствердженням позивача, фактично обов`язки землекористувача земельної ділянки площею 22,58 га, що складається з земельної ділянки площею 4,88 га кадастровий номер 4823683900:08:000:0069 та земельної ділянки площею 17,70 га кадастровий номер 4823683900:08:000:0068 належать фермерському господарству, проте відсутність зареєстрованого права користування земельною ділянкою за фермерським господарством порушує права останнього, а тому виникла необхідність звернення до суду для його захисту. Позивач вказує, що у разі зміни громадянина – засновника селянського (фермерського) господарства відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.
Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (постанова ВП ВС від 23.06.2020 № 922/989/18 (12-205гс18).
Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЗК України N 561-XII (тут і далі в редакції від 22.06.1993 року, яка діяла на момент створення ФГ «Комінтерн» 06.12.1995, який втратив чинність 01.01.2002) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 7 ЗК України користування землею може бути постійним або тимчасовим. 
Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. 
У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Системний аналіз положень ст. 7, 23, 51 ЗК України (в редакції на час створення фермерського господарства) дозволяє дійти висновку, що на момент надання земельних ділянок громадянину ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення ФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2009-XII “Про селянське (фермерське) господарство” (в редакції Закону від 23.07.1993 року; втратив чинність 29.07.2003 року - з моменту набрання чинності Законом України від 19.06.2003 року № 973-IV “Про фермерське господарство”) після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.
Для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства до відповідної Ради народних депутатів подається заява, статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва, список осіб, які виявили бажання створити його (із зазначенням прізвища, імені та по батькові голови), і документ про внесення плати за державну реєстрацію.
Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.
Звідси законодавством, чинним на момент створення ФГ “Комінтерн”, було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.
19.06.2003 року було прийнято новий Закон України № 937-IV “Про фермерське господарство” (далі - Закон № 937-IV), яким Закон України “Про селянське (фермерське) господарство” № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.
У ст. 1 Закону № 937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону № 937-IV).
Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.
Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.
Вищевказані правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 320/5724/17 та від 23.06.2020 року у справі № 922/989/18.
Передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції (частина перша статті 2 Закону № 2009-XII). Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство (цей висновок не стосується права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення такого господарства; оскільки таке право є успадковуваним, тобто передається у спадщину, то воно залишається у володінні фізичної особи і після створення селянського (фермерського) господарства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 368/54/17 та від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц).
З аналізу приписів ст. 1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.
Верховний Суд України, застосовуючи приписи статей 9, 11, 14, 16, 17, 18 Закону України “Про селянське (фермерське) господарство” № 2009-XII, який був чинним до 29 липня 2003 року, та статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 937-IV, який набрав чинності 29 липня 2003 року, вважав, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась (див. ухвали Верховного Суду України від 24 жовтня 2007 року у справі № 6-20859св07, від 10 жовтня 2007 року у справі № 6-14879св07, від 30 січня 2008 року у справі № 6-20275св07).
Така практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 704/29/17-ц, 16 січня 2019 року у справі № 695/1275/17 та у справі № 483/1863/17, від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 628/776/18).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України (тут і далі в редакції від 28.09.2017 року, яка діяла на момент смерті гр. ОСОБА_1 26.10.2017) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (ч. 2 ст. 92 цього Кодексу).
З наведеного вбачається, що на момент смерті ОСОБА_1 право громадян та приватних юридичних осіб на використання земельних ділянок на підставі права постійного користування законодавством не передбачено.
Відповідно до п. 6 розділу X “Перехідні положення” Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
Проте, Конституційний Суд України Рішенням N 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 6 розділу X “Перехідні положення” Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.
Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 (дата набрання чинності ЗК України) отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.03.2019 року у справі № 615/2197/15-ц та від 23.06.2020 у справі № 922/989/18) зробила висновок, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.
Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.
У п. 7.27 постанови від 05.11.2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.
Так, статтею 141 Земельного кодексу України (тут в редакції від 28.09.2017 року, яка діяла на момент смерті гр. ОСОБА_1 26.10.2017) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних 
Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 06.12.1995 проведено державну реєстрацію Фермерського господарства “Комінтерн”, про що реєстрі вчинено запис 15131200000000293.
Як встановлено судом вище, на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Казанківської районної ради народних депутатів Казанківського району Миколаївської області від 18.06.1999 № 77/7 громадянину України ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 22,58 га в межах згідно планом, земельна ділянка розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, земельну ділянку надано для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ-МК № 005002 від 06.09.1999, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 97.
Отже, з дня видачі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-МК № 005002 від 06.09.1999 ФГ «Комінтерн» набуло права та обов`язки землекористувача.
При цьому, як зазначено вище, зі смертю громадянина, якому спірна земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею, таке право землекористування не є таким, що припинилось. Підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). Матеріалами справи підтверджено, що 06.12.1995 проведено державну реєстрацію юридичної особи Фермерського господарства “Комінтерн” (код ЄДРПОУ 23400110), діяльність якого не припинялась, що підтверджується інформацією з ЄДРЮОФОПГФ.
Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства за його засновником не змінює вказаний висновок, оскільки після державної реєстрації такого господарства саме воно як суб`єкт підприємницької діяльності могло використовувати відповідну ділянку за її цільовим призначенням, тобто бути постійним користувачем. 
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладене вище, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених Фермерським господарством «Комінтерн» вимог до відповідача про визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою площею 22,58 га, оскільки невизначеність правового статусу спірної земельної ділянки позбавляє позивача можливості здійснювати правомочності щодо володіння та користування нею.

Керуючись ст.ст. 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1. Позов Фермерського господарства “Комінтерн” до Казанківської селищної ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою задовольнити.
2. Визнати за Фермерським господарством “Комінтерн” (56002, Миколаївська область, Баштанський район, смт Казанка, вул. Кривцова, 9; код ЄДРПОУ 23400110) право постійного користування земельною ділянкою площею 22,58 га, що складається з земельної ділянки площею 4,88 га кадастровий номер 4823683900:08:000:0069 та земельної ділянки площею 17,70 га кадастровий номер 4823683900:08:000:0068, в межах згідно з планом, розташованою на території Казанківської селищної територіальної громади Баштанського району Миколаївської області (колишня Миколаївська сільська рада Казанківського району Миколаївської області), призначеною для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-МК № 005002 від 06.09.1999, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №97, на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Казанківської районної ради народних депутатів Казанківського району Миколаївської області від 18.06.1999 року №77/7 громадянину України ОСОБА_1 в постійне користування.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 20.02.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та навантаженості, а також перебуванням судді Ільєвої Л.М. у відпустці у період з 18.12.2025 по 24.12.2025 року та з 05.01.2026 по 19.01.2026 року.

Суддя   Л.М. Ільєва