СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/1227/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
позивача – Ватульов В.А.
відповідача – не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Гарант Ойл Групп" (вх. № 2866 П/1) та апеляційну скаргу Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх.№ 2799П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі № 917/1227/25 (повне рішення складено та підписано 09.12.2025, суддя Байдуж Ю.С.)
за позовом Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса), м. Дніпро,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп", м. Київ,
про стягнення 70 737,34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (далі ТОВ "Гарант Ойл Групп", відповідач) про стягнення 54 350,00 грн, які становлять вартість 1000 л Бензин А-95, що не був відпущений відповідачем позивачу в порушення умов Договору, пені у розмірі 8804,70 грн, штрафу – 3804,50 грн, інфляційних втрат – 3054,47 грн та 3% річних – 723,67 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору про закупівлю товару від 03.12.2024 № Бн/3680 відповідач, як постачальник, мав поставити позивачу, як покупцю, паливо у кількості 3680 л бензину А-95 на суму 200 008,00 грн. 
Позивач своєчасно та повністю здійснив оплату, виконавши передбачені договором зобов`язання, а відповідач, в свою чергу, порушив зобов`язання за договором, оскільки не забезпечив готового до передання позивачу, як покупцю, товару (бензину А-95) у кількості 1000 л у визначеному договором місці на суму 54 350,00 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі № 917/1227/25 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп" (код ЄДРПОУ 25392923; шлях Київ-Харків, корпус 134 км., Пирятинський район, Полтавська область, 37043) на користь Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 43315529; пр. Дмитра Яворницького, 21-А, м. Дніпро, 49619) 54 350,00 грн вартості 1000л Бензину А-95, 3315,35 грн пені, 1147,00 грн інфляційних, 272,49 грн 3% річних, 3804,50 грн штрафу та 2692,06 грн відшкодування витрат судового збору.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи вимоги позовної заяви господарський суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, предметом якого є саме поставка палива, а не талонів, тому передача талонів не свідчить про повне виконання умов договору поставки.
Позивачем зобов`язання з оплати переданих талонів виконано у повному обсязі, однак залишок палива по талонах мережі АЗС "Авіас" у кількості 1000 літрів позивач не в змозі отримати на АЗС з вини відповідача, отже факт поставки палива за відповідними талонами повністю не відбувся з незалежних від замовника обставин.
Оскільки відповідач порушив взяті на себе за договором про закупівлю товару за державні кошти від 03.12.2024 № Бн/3680 зобов`язання, не забезпечивши поставку бензину на суму 54 350,00 грн, то відповідно до норм як договору, так і законодавства (ст. 611 ЦК України) має понести відповідальність. Здійснивши перевірку розрахунку нарахованих позивачем сум пені, інфляційних та 3% річних суд першої інстанції дійшов висновку про їх часткову обґрунтованість, визначивши менший період їх нарахування, а саме з 17.04.2025, а не з 06.01.2025, як визначено позивачем. В частині нарахування штрафу суд першої інстанції погодився з розрахунком позивача. 

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Південне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі № 917/1227/25 в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» задовольнити у повному обсязі.
Справу просить розглянути за участю уповноваженого представника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Також просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ: 43315529) судові витрати понесені при подачі апеляційної скарги.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги Південне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає, що судом першої інстанції не враховано всіх доказів, наданих позивачем на підтвердження дати, з якої відповідачем порушуються умови Договору, необґрунтовано відхилено докази у вигляді актів фіксації відсутності палива з посиланням на те, що зазначені документи складені в односторонньому порядку та не були направлені відповідачу. Так, апелянт зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що саме з 06.01.2025 відсутня змога отоварити талони, відповідно отримати товар за який здійснено попередню оплату, у зв`язку із тим, що АЗС Постачальника фактично не працюють, працівники АЗС відсутні. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (2799П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі № 917/1227/25. Призначено справу до розгляду на 10.02.2026. Витребувано у господарського суду Полтавської області матеріали справи № 917/1227/25.

ТОВ "Гарант Ойл Групп" також звернулось до Східного апеляційного господарського суду апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі №917/1227/25, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовити повністю.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ТОВ "Гарант Ойл Групп" зазначає, що під час розгляду справи встановлено та не заперечується самим позивачем, що ТОВ «Гарант Ойл Групп» передало, а Південне МУ МЮ (м. Одеса) отримано: за Видатковою накладною № Рн241217/002 від 17.12.2024 талони на Бензин А-95 у кількості 3680 літрів загальною вартістю 200 008,00 грн. з ПДВ., що відповідає ціні Договору № Бн/3680 від 03.12.2024 та номенклатурі і кількості вказаній у Специфікації до цього Договору. Проте судом першої інстанції не проаналізовано належним чином умови Договору Бн/3680 від 03.12.2024, зокрема положення п. 4.1, 5.1, 5.2, 5.4 Договору, з яких чітко вбачається, що передача товару у формі талонів вважається такою, що відбулася в момент підписанням сторонами видаткової накладної. А тому, на думку апелянта, господарський суд Полтавської області дійшов хибних, без урахування положень п. 4.1, 5.1, 5.2, 5.4 Договору, висновків про те, що підписання видаткової накладної не свідчить про виконання відповідачем умов договору в частині поставки товару. 
Щодо безпідставності доводів суду першої інстанції про придбання на умовах договору № Бн/3680 від 03.12.2024 саме талонів бренду «Авіас» апелянт зазначає, що сама лише наявність у Позивача оригіналів талонів бренду «Авіас» не може свідчити про їх придбання у відповідача, оскільки спірні талони могли були придбані у інших осіб (ТОВ "Торговий дім "Інтерференц Систем" та/або ТОВ "Веллойл") за укладеними договорами, а позивач не надав жодних доказів/доводів на спростування таких аргументів відповідача.
Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив у залученні до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ «Торговий дім «Інтерференц Систем» та ТОВ «Веллойл», тим самим позбавивши відповідача можливості підтвердити інформацію щодо придбання талонів, мова про які йде у справі № 917/1227/25 саме у зазначених контрагентів. 
Також, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги доводи відповідача щодо номіналу талонів, що підлягали передачі позивачу на умовах Договору № Бн/3680 від 03.12.2024, як одну з підстав того, що талони поставлялися іншими контрагентами, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень, що відповідачем здійснено постачання на умовах Договору № Бн/3680 від 03.12.2024 за видатковою накладною № Рн241217/002 від 17.12.2024 талонами саме номіналом 15 літрів у кількості 4 шт., а також інших талонів номіналом 20 літрів і не довів що ці талони (номіналом 15 та 20 літрів у загальному обсязі 1000 літрів) були передані йому саме відповідачем і саме по спірному договору.
Акти фіксації відсутності палива на АЗС/неможливості отримати палива за талонами на АЗС "Авіас" не є належними доказами відсутності палива на АЗС, оскільки відповідач ставить під сумнів і дату їх складення, і зазначені у них обставини, так як вони були складені без представника відповідача, із їх змісту вбачається, що не працює лише певна АЗС, а не вбачається відсутність на ній палива, що могло бути спричинено технічним або будь-якими іншими причинами.
Заперечуючи проти нарахування пені, інфляційних втрат, 3 % річних, скаржник зазначає, що порушень умов договору не було, відповідно, і неустойки не має бути, а оскільки відсутнє прострочене/невиконане зобов`язання, то і стягнення інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Гарант Ойл Групп" (вх. № 2866 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі №917/1227/25. Призначено справу до розгляду на 10.02.2026. Об`єднано апеляційну скаргу ТОВ "Гарант Ойл Групп" (вх. № 2866 П/1) та апеляційну скаргу Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх.№ 2799П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі №917/1227/25 в одне апеляційне провадження.

Копії ухвал Східного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження доставлено сторонам у справі через підсистему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
10.01.2026 до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому представник заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача, просить залишити її без задоволення.

В судове засідання, призначене на 10.02.2026, з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, хоча був належим чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, сформованими в програмі Діловодство спеціалізованого суду.
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за відсутністю зазначеного представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, За результатами проведеної процедури публічної закупівлі позивач, Південне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Ойл Групп", уклали між собою Договір про закупівлю товару від 03.12.2024 № Бн/3680 (надалі – Договір), предметом якого є закупівля позивачем (Замовник – за Договором) у відповідача (Постачальник – за Договором) Бензину А-95 (талони номіналом 10л, 20л, 30л), код за ДК021:2015:09130000-9 - Нафта і дистилянти (Бензин) обсягом 3680 л (Товар – а Договором) (п. 1.1., 1.2 Договору, Специфікація до Договору).
Строк дії Договору складає з моменту його підписання до 31.12.2024, а в частині оплати – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1. Договору).
Іншими умовами Договору сторони визначили наступне:
- загальна ціна Договору становить 200 008,00 грн, у тому числі ПДВ (п. 3.1. Договору);
- строк поставки Товару становить з моменту підписання Договору по 17 грудня 2024 року (п. 5.1 Договору);
- Товар постачається у формі талонів, згідно з номіналом та у кількості відповідно до заявки Замовника, шляхом доставки Замовнику талонів на замовлену партію Товару (п. 5.2. Договору);
- передача талонів Замовнику підтверджується підписанням Сторонами видаткової накладної на Товар, яка обов`язково повинна містити номенклатуру (асортимент), кількість та ціну Товару відповідно до переданих талонів, а також загальну суму до сплати (5.4. Договору);
- відвантаження Товару відбувається цілодобово (у робочі та вихідні дні), при цьому талони використовуються як документ обов`язкової звітності та мають пред`являтися оператору АЗС у належному стані. Термін дії талонів є безстроковим або становить не менше одного року з моменту передачі, причому Замовник має обміняти прострочені талони протягом двох днів після отримання заяви Постачальника. Право власності на паливо переходить до Замовника виключно в момент його фактичного відпуску на АЗС. Зобов`язання Постачальника вважаються виконаними лише після відвантаження всієї партії Товару Замовнику на АЗС, при цьому якість палива має відповідати вимогам щодо охорони довкілля (п. 5.5. – 5.13. Договору).
- Замовник має право вимагати від Постачальника відвантаження Товару по талонах АЗС (п. 6.2.4. Договору);
- Постачальник зобов`язаний забезпечити передачу Замовнику талонів та відпуск Товару на АЗС в порядку та строки, встановлені цим Договором (п. 6.3.1. Договору);
Додатком №2 до Договору сторони спору погодили адреси розташування структурних підрозділів, а саме АЗС, на яких здійснюється відвантаження Товару за Договором.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач передав позивачу Бензин А-95 Опис: БРСМ-НАФТА/Авіас, кількістю 3680,00 л, загальною вартістю 200 008,00 грн в тому числі ПДВ, про що свідчить Видаткова накладна від 17.12.20224 № Рн241217/002.
Позивач здійснив розрахунки з відповідачем за передані талони в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.12.2024 за № 3073.
Згідно даних позивача, починаючи з січня 2025 року структурні підрозділи ПМУ МЮ (м. Одеса) позбавлені можливості отримати Товар на погоджених АЗС, через відсутності палива. АЗС повністю закриті. В результаті чого відповідач не зміг забезпечити паливом службові транспортні засоби.
Вказане підтверджується Актами фіксації відсутності палива на АЗС/неможливості отримання палива за талонами на АЗС «АВІАС» за період з 06.01.2025 по 17.02.2025, які наявні в матеріалах справи (а. с. 52-70).
З досліджених судом Актів вбачається, що відсутність можливості отоварити талони була зафіксована структурними підрозділами ПМУ МЮ (м. Одеса) у м. Мала Виска, м. Долинська, м. Новомиргород, смт. Олександрівка, м. Гайворон, с. Вільшанка Кіровоградської області.
На підтвердження зазначених обставин позивач також надав доповідні записки від керівників відповідних структурних підрозділів про відсутність можливості отримання Товару на АЗС «АВІАС» (а. с. 71-79).
Інформація про відсутність палива на АСЗ мережі «АВІАС» була загальновідомою у період січень 2025 року, опублікована в Інтернет-мережі за посиланнями, зокрема:
- https://shepetivka.com.ua/novyny/biznes/16403-na-zapravkakh-avias-ta-anp-znyklo-palne-u-chomu-prychyna.html;
Згідно тверджень позивача, внаслідок обставин відсутності палива відповідач не забезпечив передачу товару позивачу, зокрема Бензину А-95 у кількості 1000 літрів на загальну суму 54 350,00 грн з ПДВ, з розрахунку 54,35 грн/л.
Такі обставини підтверджуються наявністю не отоварених талонів на Бензин А-95 на загальний об`єм 1000 л, номіналом 20л – 47 шт. та 15л – 4 шт., оригінали яких досліджені в судовому засіданні. Талони (окрім одного – номіналом 20л) запаковані в поліетиленову плівку по 2 штуки, яка є запаяна та не містить слідів відкриття. Жоден з талонів не містить слідів використання. Всі талони мають логотип АВІАС.
В зв`язку з неможливістю отоварення поставленого Бензину А-95, позивач звернувся до відповідача з Листом від 11.04.2025 за вих. №16317/15.4-11, в якому поставив на вирішення перед відповідачем питання повернення коштів в сумі 54 350,00 грн з ПДВ на рахунок позивача.
Зазначений Лист був отриманий відповідачем 16.04.2025.
Неповернення відповідачем коштів позивачу стало підставою для звернення останнього до суду з позовом, який розглядається судом у цій справі.
Так, позивач просить стягнути з відповідача кошти у сумі 54 350,00 грн, які становлять вартість 1000 л Бензин А-95, що не був відпущений відповідачем позивачу в порушення умов Договору.
Крім того, позивач нарахував відповідачу пеню за Договором, яка склала 8804,70 грн, штраф – 3804,50 грн, інфляційні втрати – 3054,47 грн та 3% річних – 723,67 грн.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, оскільки вважав, що фактично виконав всі свої зобов`язання за Договором про закупівлю, передавши позивачу талони на 3680 літрів бензину в обумовлений строк до 17 грудня 2024 року.
Стверджував, що оскаржувані талони мережі «АВІАС» на 1000 літрів не могли бути предметом постачання за цим конкретним Договором, оскільки умови Специфікації чітко передбачали номінали талонів лише 10, 20 та 30 літрів, тоді як позивач посилається на талони номіналом 15 літрів.
Окрім того, ТОВ "Гарант Ойл Групп" вказував, що за цим Договором поставлялись талони інших брендів (БРСМ-Нафта та «UPG»), а позивач у той самий період закуповував талони «АВІАС» у інших постачальників, що ставить під сумнів походження талонів.
Надані позивачем акти про відсутність палива на АЗС не можуть бути, на думку відповідача, визнані належними доказами, оскільки вони є односторонніми, складені без участі працівників АЗС чи представників відповідача, і фіксують лише факт закриття станції, а не відсутність палива.
Враховуючи своєчасне та повне виконання зобов`язань з поставки товару, ТОВ "Гарант Ойл Групп" вважав необґрунтованими всі похідні вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій, включаючи пеню, штраф, інфляційні втрати та 3% річних.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що сторони спору уклали Договір, який є договором про закупівлю товару у розумінні Закону України “Про публічні закупівлі”.
Цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Тож, договором про закупівлю є господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (ст. 1 Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Так, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 626, 628, 629 Цивільного кодексу України).
Укладений сторонами у справі договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Разом з тим, стаття 662 ЦК України встановлює, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).
Так, у цій справі, товаром, що постачався за Договором є Нафта і дистилянти, зокрема: Бензин А-95, відпуск якого здійснюється на визначених АЗС та на підставі пред`явлених замовником талонів, які надаються постачальником за видатковою накладною.
В свою чергу єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України № 281/171/578/155 від 20.05.2008 (надалі - Інструкція).
Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (п. 1 Інструкції).
Відповідно до Інструкції, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.
Розрахунковий документ - документ установленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених законодавством України, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
Облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО (реєстратор розрахункових операцій), про що свідчить аналіз положень Інструкції, оскільки дані РРО використовуються операторами АЗС при прийманні-передачі зміни операторів АЗС (п. 2, п. 10.4.2. Інструкції).
Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п. 10.3.3.2 Інструкції).
Як передбачено умовами Договору відвантаження товару позивачем (заправки пальним транспортного засобу на АЗС відповідача) здійснюється шляхом пред`явлення на АЗС талона на пальне.
З аналізу умов Договору вбачається, що ключовою умовою є те, що право власності на паливо переходить до Замовника виключно в момент його фактичного відпуску на АЗС, а не при передачі талонів (п. 2.2. цього Рішення).
Отже, за результатом пред`явлення талону, здійснюється відпуск товару відповідної марки та кількості. При відпуску товару, талон на пальне залишається у оператора АЗС, який видає чек, що є підтвердженням факту отримання замовником товару відповідного асортименту та кількості.
Такі операції мають здійснюватися не тільки задля забезпечення покупця розрахунковими документами, а й задля реалізації обліку Бензину 95 відповідачем.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що талон не підтверджує право власності на куплене пальне, а свідчить про попередню оплату певної кількості пального певного оператора АЗС, у зв`язку з чим, підписання сторонами видаткової накладної не є достатнім і належним доказом, на підставі якого у цій справі суд може надати ствердну відповідь про те, що відповідач передав товар за Договором належним чином та в повному обсязі.
Таким чином, видаткова накладна наявна у цій справі (п. 2.4. цього рішення), підтверджує лише факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за Договором в майбутньому. В той же час фактичне отримання пального відбувається лише на АЗС і підтверджується чеком, який надає АЗС при оплаті пального талоном, чим спростовуються твердження ТОВ "Гарант Ойл Групп" про те, що він повністю виконав зобов`язання за договором, зважаючи на те, що сторонами було підписано видаткову накладну № Рн241217/002 від 17.12.2024.
За наведених висновків, твердження відповідача про те, що ним виконано умови Договору колегія суддів відхиляє.
Також колегія суддів відхиляє твердження відповідача, що за цим Договором поставлялись талони інших брендів (БРСМ-Нафта та «UPG»), а позивач у той самий період закуповував талони «АВІАС» у інших постачальників, що ставить під сумнів походження талонів.
Так, в специфікації до договору прямо визначено, що за цим договором поставлялись талони брендів БРСМ-Нафта та «АВІАС».
Наявні у позивача талони номіналом 20л – 47 шт. та 15л – 4 шт. були оглянуті судом першої інстанції в судовому засіданні. Є запакованими в поліетиленову плівку та не мають слідів використання. Всі талони мають логотип «АВІАС».
Отже, відповідачем не спростовано походження талонів від нього.
Версію вірогідного придбання позивачем спірних талонів у третіх осіб, а не у відповідача, колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідач не надав ніяких доказів свого твердження і не спростував обставину придбання зазначених талонів у нього.
Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання”.
При цьому колегією суддів враховано правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду у п. 27 постанови від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17, відповідно до якого “при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність”.
Посилання відповідача на те, що умовами Специфікації не передбачено талони номіналом 15л, а передбачено – 10, 20 та 30 літрів, що нібито свідчить про те, що позивач придбав талони у іншої особи, колегія суддів також оцінює критично.
До переліку номінального обсягу пального за талоном за Специфікацією входять талони номіналом 30л. Тому колегія суддів приймає пояснення позивача, що талонами по 15л було замінено талони номінальним обсягом пального по 30 л, з розрахунку 15лх 2= 30лх1.
Щодо тверджень ТОВ "Гарант Ойл Групп" про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги доводи відповідача щодо номіналу талонів, що підлягали передачі позивачу на умовах Договору № Бн/3680 від 03.12.2024, колегія суддів зазначає, що різниця у номіналі талонів (10 л, 20 л, 30 л) не впливає на основну суть зобов`язання з постачання бензину, так як важливим є саме факт постачання палива, а не спосіб (у формі видачі талонів). Факт постачання бензину А-95 у кількості 1000 л матеріалами справи не підтверджується та відповідачем у встановленому законом порядку не доведено.
За умовами укладеного між сторонами договору не передбачено будь-яких підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язання поставити позивачу товар або повернути за непоставлений товар попередньо сплачені кошти у випадку невикористання талонів.
Пунктом 5.8. договору чітко передбачено, що термін дії талонів безстроковий, а отже з наведеного вбачається, що права позивача, як покупця, не обмежуються певним проміжком часу, тому останній може звернутися з вимогою про поставку товару або повернення коштів протягом необмеженого часу.
В свою чергу, позивач звернувся із позовом про повернення за непоставлений товар попередньо сплачених коштів. Відповідач доказів поставки товару не надав та обмін талонів на бензин АЗС "Авіас" на бензин іншої марки не здійснив.

З обставин даної справи вбачається, що позивач оплатив вартість товару за Договором в повному обсязі.
Однак відповідач визначений договором товар покупцю в повному обсязі не передав.
Зокрема не переданим лишився Бензин А-95 у кількості 1000 л на загальну суму 54 350,00 грн з ПДВ.
Відповідач доказів на спростування обставин наведених у позові, зокрема, щодо не використання позивачем талонів за Договором у повному чи іншому обсязі не надав, проте, з урахуванням положень Інструкції, зокрема ведення обліку та звіту відпуску товару за талонами – такі докази, вочевидь для суду, маються бути у наявності у відповідача.
Тому колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення розміру оплаченого та непоставленого товару на суму 54 350,00 грн

Щодо нарахованих позивачем відповідачу пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Так, неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 7.7-7.9 постанови від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила таке: "Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин. 
З досліджених умов договорів вбачається, що сторони спору домовились, що за порушення строків виконання зобов`язань Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотків від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів, додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п. 7.3. Договору)
Досліджені умови договору узгоджуються з нормами чинного законодавства та усталеною судовою практикою.
Крім того, законом встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Таким чином нарахування позивачем до стягнення з відповідача інфляційних втрат також відповідає нормам закону.
Колегія суддів не погоджується з твердженням позивача про те, що термін такого нарахування має починатися саме з 06.01.2025. Позивач не довів суду, що він звертався до позивача 06.01.2025 з усіма талонами на загальний обсяг Товару – 1000л.
Водночас, термін отоварення позивача Бензином, відповідно до умов Договору, безстроковий або становить не менше одного року, що визначається терміном дії Талонів, з моменту їх передачі. Більш того такий термін може бути продовжений шляхом обміну Талонів відповідачем (п. 5.8. Договору).
Тобто за сприятливих умов, позивач може використовувати зазначені талони щонайменше один рік.
З наявних у справі обставин неможливо встановити, з якого часу та на який обсяг Товару відбулося порушення відповідачем умов Договору кожного числа, коли відповідач фактично не відвантажив Бензин А-95 за пред`явленим талоном.
Так, у матеріалах справи наявні Акти фіксації відсутності палива на АЗС/неможливості отримання палива за талонами на АЗС «АВІАС», які складалися у період з 06.01.2025 по 17.02.2025 в різних місцях та різними територіальними підрозділами.
З наданих Актів не можливо встановити, з талонами якого номінального обсягу позивач звертався до відповідача для отримання Бензину А-95 у вказаний період.
Тому колегія суддів дійшла висновку, що нарахування відповідачу пені, інфляційних та 3% річних саме з 06.01.2025 (з дати вручення вимоги в порядку ч.3 ст. 530 ЦК України) є не справедливим та таким, що не відповідає принципу розумності.
Так, в зв`язку з неможливістю отоварення поставленого Бензину А-95, позивач звернувся до відповідача з Листом від 11.04.2025 за вих. №16317/15.4-11, в якому вимагав від відповідача повернення коштів в сумі 54 350,00 грн з ПДВ на рахунок позивача.
Таку вимогу відповідач отримав 16.04.2025.
Направлення такої вимоги позивачем узгоджується з ч. 1 ст. 670 ЦК України.
Для визначення строку виконання для такої вимоги суд керується ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
З контексту Договору випливає, що відвантаження Бензину А-95, відбувається негайно, в результаті пред`явлення Талону. Отже з контексту взаємовідносин, що виникли між сторонами з укладеного між ними Договору, колегія суддів дійшла висновку про те, що у разі невиконання відповідачем зобов`язання за Договором по відвантаженню Товару, вимога про повернення коштів за не відвантажений Товар має виконуватися також негайно.
У такому випадку, правомірним нарахуванням пені, інфляційних та 3% річних колегія суддів вважає період з 17.04.2025 по 16.06.2025.
Здійснивши самостійно розрахунки пені, що склала 3315,35 грн, інфляційних – 1147,00 грн та 3% річних – 272,49 грн, за період з 17.04.2025 по 16.06.2025, апеляційним суд дійшов о висновку, що саме ці суми підлягають стягненню з відповідача, оскільки наявність обґрунтованих підстав для нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних за інший період позивачем не доведено.
Крім того, з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 7 % від вартості не відвантаженого Товару, що правильно розрахований позивачем та складає 3804,50 грн.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову.

Стосовно доводів ТОВ "Гарант Ойл Групп" про те, що безстрокові талони на паливо мережі АЗС "Авіас" були придбані у інших осіб ТОВ "Торговий дім "Інтерференц Систем" та/або ТОВ "Веллойл", судова колегія виходить з наступного.
Відповідач стверджує, що додані до позовної заяви талони на пальне мережі АЗС "Авіас" були придбані за договорами поставки у третіх осіб. Проте доказів, які б підтверджували, що додані до позовної заяви копії талонів ним не передавались, розбіжності у зовнішньому вигляді талонів (зокрема, особливості, за якими можна відокремити талони одних постачальників від талонів інших), за якими паливо поставлялось відповідачем чи іншими особами, ТОВ "Гарант Ойл Групп" не надав.
Тобто судова колегія вбачає, що належні та допустимі докази того, що додані до позову талони були придбані у інших осіб - ТОВ "Торговий дім "Інтерференц Систем" та/або ТОВ "Веллойл" по одному з укладених з ними договорів поставки в матеріалах справи відсутні, як і відсутнє будь-які підтвердження даної інформації від вказаних товариств.
Дослідивши додані відповідачем до відзиву на позов документи (договори з іншими особами про поставку палива), колегія суддів вбачає, що жодна із зазначених специфікацій до договорів не містить вимоги щодо талонів номіналом 15л. Тож наведене відповідачем не підтверджує, що талони номіналом 15л ним не поставлялись, а поставлялось іншими особами за іншими договорами про поставку; а також докази того, що талони номіналом 15л були поставлені іншими особами відповідач не надав.

Щодо тверджень ТОВ "Гарант Ойл Групп" про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у залученні до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ «Торговий дім «Інтерференц Систем» та ТОВ «Веллойл», тим самим позбавивши відповідача можливості підтвердити інформацію щодо придбання талонів, мова про які йде у справі № 917/1227/25 саме у зазначених контрагентів, колегія суддів зазначає наступне.
Обґрунтовуючи клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, відповідач стверджує про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що додані до позову копії талонів на бензин мережі АЗС бренду "АВІАС" були отримані позивачем саме від відповідача по договору поставки №БН/3680 від 03.12.2024. Із загальнодоступних та відкритих відомостей з офіційного сайту з держзакупівель за посиланням https://prozorro.gov.ua вбачається, що позивач неодноразово закуповував саме безстрокові талони мережі АЗС бренду "АВІАС" у партнерів такої мережі, а саме у ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ» та у ТОВ «ВЕЛЛОЙЛ».
Відповідно до ч. 1 - 4 статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.
У п.п.8.16-8.18 постанови від 27 лютого 2024 року у справі № 912/164/20 Верховний Суд зауважує, що суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу, а умова, що за законом третя особа залучається чи вступає у справу на стороні позивача чи відповідача, передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає з тих відносин, які пов`язують її з однією із сторін у процесі. Подібні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 201/2760/20.
У розумінні статті 50 ГПК України підставою участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є їх заінтересованість у результатах вирішення спору, а саме: ймовірність виникнення в них у майбутньому права на позов або можливості пред`явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.
Отже, в силу наведеної вище норми умовою для залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, як за ініціативою суду, так і за клопотанням відповідних осіб, є саме те, що рішення господарського суду може вплинути на їх права та обов`язки і в силу положень частини четвертої обов`язком суду є зазначення обставин, на які саме права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду.
Верховний Суд у п.8.19 постанови від 22 червня 2023 року у cправі №908/119/22 виходив з того, що самі по собі вказівки у позовній заяві щодо третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не є свідченням того, що їх участь у справі є необхідною, обґрунтованою, а рішення може впливати на їхні права, обов`язки та інтереси.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі №910/17792/17 вказала, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому у неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас, предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у такому процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.
Відповідачем не обґрунтовано з урахуванням наведеної ймовірності виникнення у майбутньому у ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ» та у ТОВ «ВЕЛЛОЙЛ» права на позов або пред`явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача в результаті вирішення даного спору. При цьому позивач не може звертатися за захистом інших, крім своїх, прав.
Колегія суддів при цьому зазначає, що відповідно до п.6 ч.3 ст.2 та ст.15 Господарського процесуального кодексу України засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, пропорційність.
Крім того, як зазначав Верховний Суд (постанова від 30.01.2019 у справі №912/2185/1619), принцип процесуальної економії господарського судочинства - це загальне керівне положення, відповідно до якого господарський суд, учасники судового процесу економно і ефективно використовують всі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ з дотриманням строків.
Залучення до участі у справі третіх осіб без достатніх правових підстав буде суперечити вказаним принципам пропорційності та процесуальної економії, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залучення ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРФЕРЕНЦ СИСТЕМ» та ТОВ «ВЕЛЛОЙЛ» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача.

Стосовно доводів ТОВ "Гарант Ойл Групп" про неналежність актів фіксації відсутності палива на АЗС/неможливості отримати палива за талонами на АЗС "Авіас" як доказів відсутності палива на АЗС, колегія суддів зазначає наступне.
На виконання умов договору, насамперед, п. 5.5., п. 5.9., п. 5.10., сторони підписали додаток №2 до договору від 03.12.2024, яким визначено адреси розташування структурних підрозділів АЗС, що обслуговують талони постачальника.
Вказані акти складені за адресами місцезнаходження АЗС мережі "Авіас", які визначені у додатку №2, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Необхідність складення вказаних актів позивачем була спричинена тим, що відсутня можливість заправки бензином А-95 на АЗС мережі "Авіас" перешкоджала виконанню службових обов`язків працівниками ПМУ МЮ (м. Одеса).
Однак відповідач проти відсутності палива на визначених додатком №2 до договору АЗС заперечує, проте він не надав суду доказів, що в ті дні, коли позивач звертався за встановленими адресами для отримання палива за талонами паливо було в наявності на АЗС, тим самим не спростував твердження позивача про його відсутність у дні його звернення.
Тобто, відповідачем в ході судового розгляду справи належними доказами не підтверджено та не доведено суду фактичних обставин належної діяльності АЗС мережі "Авіас" та реальної можливості відвантаження палива як у спірні дати, на які посилається позивач, так і в будь-які інші дати до моменту звернення позивача з цим позовом.
Колегія суддів також зазначає, що сторонами в Договорі не погоджено порядку складання відповідних актів про відсутність палива, відтак не залучення позивачем представників відповідача чи працівників мережі АЗС «АВІАС» до складання цих актів не свідчить про недопустимість останніх в якості доказів.

Щодо тверджень позивача про те, що нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних повинно відбуватись саме з 06.01.2025, колегія суддів зазначає, що направленням претензії позивачем вчинено дії щодо доведення до відома відповідача інформації про неможливість отримання палива та висунуто вимогу щодо повернення коштів. При цьому колегія суддів враховує, що датою вручення претензії є 16.04.2025. Відповідно, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти негайно у відповідності до положень ст. 530 ЦК України. Відтак, прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у розмірі почалося з 17.04.2025. 

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявників апеляційних скарг про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції належним чином досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі № 917/1227/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційні скарги залишаються без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за їх подання покладається судом на скаржників.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Гарант Ойл Групп" (вх. № 2866 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі № 917/1227/25 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх.№ 2799П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі № 917/1227/25 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 у справі № 917/1227/25 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 18.02.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя І.А. Шутенко