Номер провадження 2/754/3859/26
Справа №754/11132/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
(повне виготовлено 25.03.2026. Текст вступної частини повного рішення викладено з урахуванням ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2026 у справі № 754/11132/25 про виправлення описки в тексті вступної, резолютивної частин рішенняДеснянського районного суду м. Києва від 25.03.2026 у справі № 754/11132/25) 
25 березня 2026 року м. Київ, Деснянський районний суд міста Києва, суддя О. Грегуль, секретар судового засідання І. Чебанова, справа № 754/11132/25 
ОСОБА_1 - позивач
ОСОБА_2 - відповідач 1
ОСОБА_3 - відповідач 2
Вимоги позивача: стягнення коштів
Ружицький О.М. - представник/адвокат позивача 
ВСТАНОВИВ:
14.07.2025 після відновлення постачання електричної енергії до робочого місця головуючого (кабінет/зал судових засідань) канцелярією суду передано справу за позовом з проханням стягнути з відповідачів солідарно 34911,15 грн. - житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з нарахованими втратою від інфляції і трьома процентами річних (сума 28895,25 грн.), судового збору (сума 3028 грн.), витрат виконавчого провадження (сума 269 грн.), виконавчого збору (сума 2718,90 грн.). Позов обґрунтовується тим, що вказана сума коштів була стягнута з судовим рішенням та на стадії виконання даного судового рішення, хоча саме відповідачі споживали житлово-комунальні послуги, які надавались за адресою: АДРЕСА_1 .
При відкритті провадження стороні позивача відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Ухвалою суду від 14.07.2025 відкрито провадження (спрощене з викликом учасників справи).
Ухвалою суду від 14.07.2025 витребувано докази.
Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.
У судовому засіданні сторона позивача позов (представник/адвокат Ружицький О.М.) позов підтримала і не заперечувала проти розгляду справи за відсутності учасників справі, які в судове засідання не з`явились. 
Сторони відповідача 1 і 2 в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали.
Стороною відповідача 1 подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.
Стороною позивача подано відповідь на відзив з проханням задовольнити позов.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі палати КГС від 08.12.2022 у справі № 921/542/20 «40. Відповідно до частин першої, третьої статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб - порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. 41. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії"). 42. Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Німеччини"). 43. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див. mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ від 01.04.2008 щодо прийнятності у справі "Гуржий проти України" (Gurzhyy v. Ukraine), рішення ЄСПЛ від 17.07.2012 у справі "Мускат проти Мальти" (Muscat v. Malta). 44. Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).».
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
З урахуванням викладеного і ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явились.
Вислухавши сторону позивача (представник/адвокат Ружицький О.М.), оглянувши матеріали справи № 754/3816/24 (суддя Таран Н.Г.) за позовом ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.
Згідно ст. 64 ЖК України (діючого на час подання позову) «Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.».
Згідно ст. 5 і ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, 1. До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. 1. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 2. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. 3. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. 4. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.
Згідно ст. 543 ЦК України, 1. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 2. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. 3. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. 4. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. 5. Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.
Згідно ст. 544 ЦК України, 1. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. 2. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Згідно ст. 815 ЦК України, 1. Наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. 2. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. 3. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Згідно ст. 816 ЦК України, 1. У договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом. 2. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. 3. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов`язки за договором найму житла є солідарними. 4. Порядок володіння та користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду.
Згідно ст. 13 ЦПК України, 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції). 
ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.
Згідно позиції ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
При перевірці доводів сторони позивача встановлено наступне.
Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2000 та нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2023 позивач ( ОСОБА_1 ) є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2024 у справі № 754/3816/24 (суддя Таран Н.Г.) з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» стягнуто 28895,25 грн. - заборгованості за надані у період з 01.05.2019 по 31.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з нарахованими втратою від інфляції і трьома процентами річних, 3028 грн. - судового збору.
На підставі рішення суду від 25.09.2024 у справі № 754/3816/24 (суддя Таран Н.Г.) видано виконавчий лист від 12.12.2024.
Постановою заступника начальника відділу Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮБ (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 05.05.2025 ВП № НОМЕР_4 закінчено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 12.12.2024 у справі № 754/3816/24 у зв`язку з виконанням, а також стягнуто 2718,90 грн. - виконавчого збору.
Відповідно до наданої на запит суду і наявної у справі № 754/3816/24 довідки ГІОЦ від 18.03.2024 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_5 (дата народження НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Відповідно до наданої на запит суду інформації щодо реєстрації місця проживання особи у справі № 754/11132/25 ОСОБА_3 (відповідач 2) у м. Києві не зареєстрований.
Відповідно до наданої на запит суду інформації ГІОЦ у справі № 754/11132/25 за адресою: АДРЕСА_1 на час подання позову зареєстрований лише ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач).
Відповідно до наданої на запит суду інформації щодо реєстрації місця проживання особи у справі № 754/11132/25 ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1) за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована з 08.10.2013 по 09.05.2024.
Будь-яких конкретних офіційно задокументованих правових доказів, які б свідчили або давали правові підстави для висновку, що в період з 01.05.2019 по 31.12.2023 ОСОБА_3 (відповідач 2) був споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 суду не надано.
Тому, позовні вимоги в частині солідарного стягнення та позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 ( ОСОБА_3 ) коштів про які йдеться в позові є безпідставними і задоволенню не підлягають за недоведеністю доказами наявності правових підстав для їх задоволення. 
З урахуванням вищевикладеного та вищевказаних норм матеріального права на час ухвалення рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2024 у справі № 754/3816/24 (суддя Таран Н.Г.) та виконання цього рішення ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ) мали нести і несуть солідарну відповідальність, тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 половини реально понесених позивачем витрат по виконанню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.09.2024 у справі № 754/3816/24 (суддя Таран Н.Г.) суд вважає обґрунтованими.
Що ж до розміру коштів то суд при вирішенні даного питання виходить з наступного.
Зокрема, стороною позивача суду не надано жодних конкретних правових доказів понесення боржником на стадії виконання у справі № 754/3816/24 судового рішення 269 грн. - витрат виконавчого провадження, а тому, позовні вимоги в частині стягнення 269 грн. - витрат виконавчого провадження є безпідставними повністю за недоведеністю доказами їх понесення.
Понесення позивачем ( ОСОБА_1 ), як боржником витрат у сумі 34911,15 - 269 = 34642,15 грн. підтверджується постановою заступника начальника відділу Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮБ (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 05.05.2025 ВП № НОМЕР_4 по виконанню виконавчого листа від 12.12.2024 у справі № 754/3816/24.
Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 ( ОСОБА_2 ) 34642,15 : 2 = 17321,075 (після математичного округлення) = 17321,08 грн. є обґрунтованими.
За таких обставин позов задовольняється частково.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 3. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при поданні позову мав сплатити 1211,20 грн. - судового збору сплата якого відстрочена до ухвалення судового рішення у справі..
34911,15 : 100 % = 349,1115 %.
17321,075 : 349,1115 % = 49,61473626620721 %.
1211,20 : 100 % х 49,61473626620721 % = 600,9336856563018 (після математичного округлення) = 600,93.
Суду не надано доказів звільнення позивача і відповідач 1 від сплати судового збору.
Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
Задовольнити позов частково.
Стягнути з відповідача 1 ( ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь позивача ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація на час подання позову і за позовом: АДРЕСА_1 , адреса листування за позовом: АДРЕСА_2 , а/с 16) 17321,08 грн. - житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з нарахованими втратою від інфляції і трьома процентами річних, судового збору, виконавчого збору.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з відповідача 1 ( ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у дохід держави 600,93 грн. - судового збору.
Стягнути з позивача ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація на час подання позову і за позовом: АДРЕСА_1 , адреса листування за позовом: АДРЕСА_3 ) у дохід держави 610,27 грн. - судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
СУДДЯ: