ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року
м. Харків
справа № 2-649/06
провадження № 22-ц/818/2066/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
заявниця – ОСОБА_1 ,
суб`єкт, дії якого оскаржуються – державний виконавець Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2025 року в складі судді Назаренко О.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Харківському відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №72864288 з примусового виконання виконавчого листа № 2-649/06 виданого Харківським районним судом Харківської області, про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.
Відповідно до інформації наявної в Автоматизованій системі виконавчого провадження, за боржником наявна заборгованість зі сплати аліментів, що зокрема підтверджується наявною в матеріалах виконавчого провадження довідкою про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, розрахунків заборгованості зі сплати аліментів. Станом на дату звернення з даною скаргою боржником не сплачувалась заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.
Зазначила, що боржнику було достеменно відомо, про наявність заборгованості по сплаті аліментів, оскільки в матеріалах виконавчого провадження містяться відомості про ознайомлення боржника з матеріалами ВП №72864288.
У зв`язку з викладеним, направлено адвокатський запит з метою отримання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а також з метою отримання інформації щодо виконавчого провадження. 26.05.2025 отримано відповідь на вищезазначений адвокатський запит, в якому повідомлено, що надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів не вбачається можливим.
Вважала, що попри наявність значної заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася за період з 2010 по 2019 рік та не була погашена у добровільному чи примусовому порядку, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72864288.
Просила визнати дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №72864288 - протиправними; зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.12.2023 та поновити виконавче провадження №72864288; зобов`язати державного виконавця надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №72864288.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2025 року скаргу ОСОБА_1 – задоволено, визнано дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №72864288 – протиправними; зобов`язано державного виконавця скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.12.2023 та поновити виконавче провадження №72864288; зобов`язати державного виконавця надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №72864288.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, скаргу залишити без розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувані дії державного виконавця були вчинені 07.12.2023, тоді як скаргу заявницею подано лише 06.06.2025, тобто з істотним порушенням установленого процесуального строку, передбаченого ст.449 ЦПК України. При цьому під час подання даної скарги питання про поновлення пропущеного строку не було порушено, відповідне клопотання у прохальній частині скарги відсутнє, а будь-які доводи щодо поважності причин пропуску строку заявницею не наведені. Незважаючи на це, суд першої інстанції не надав належної оцінки дотриманню процесуальних строків, не з`ясував питання наявності чи відсутності поважних причин їх пропуску та безпідставно розглянув скаргу по суті. Зазначив, що суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке було єдиною правовою підставою для видачі виконавчого документа, а відтак такий виконавчий документ втратив свою юридичну силу, що унеможливлює подальше примусове виконання. За відсутності відкритого та чинного виконавчого провадження нарахування заборгованості суперечить самому правовому механізму примусового виконання судових рішень.

06.02.2026 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначила, що листом Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.05.2025 №47376 було повідомлено про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за п.5. ч.1 ст. 39. Даний лист нею було отримано 26.05.2025. Разом з цим, саме з даним листом було отримано також постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2006 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 06.10.2005 року і до повноліття дитини (а.с.18).
На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 2-649/06.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі № 2-649/06 – задоволено, видано дублікат виконавчого листа № 2-649/06 виданого 24 травня 2006 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від усіх видів заробітку, починаючи з 06 жовтня 2005 року і до повноліття дитини; поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, який видано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2006 року №2-649/06 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с.57-60).
Постановою заступника начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ступіним В.В. від 26.09.2023 відкрито виконавче провадження № 72864288 з примусового виконання виконавчого листа № 2-649/06, виданого 19.09.2023 Харківським районним судом Харківської області (а.с.166-167). 
Постановами від 26.09.2023 ВП № 72864288 накладено арешт на кошти та майно боржника ОСОБА_2 (а.с.170-173).
Згідно повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 10.10.2023, станом на 10.10.2023 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 10.10.2023 за період з 13.03.2010 по 23.08.2019 становить 82393,06 грн, що сукупно перевищує платежі за три місяці (а.с.169).
За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 10.10.2023 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір за період з 13.03.2010 по 23.08.2019 становить 82393,06 грн (а.с.180-183).
За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 01.03.2010 по 23.08.2019 становить 91393,06 грн (а.с.177-179).
Постановою Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задоволено, ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року – скасовано, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі № 2-649/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536,80 грн (а.с.135-137).
Постановою заступника начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ступіним В.В. від 07.12.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-649/06, виданого 19.09.2023 Харківським районним судом Харківської області закінчено, з підстав п.5 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», постановою Харківського апеляційного суду від 21.11.2023 у справі № 2-649/06 скасована ухвала Харківського районного суду Харківської області та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа. Стягнень не проводилось. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.174). 
Листом Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.05.2025 р. №47376 було повідомлено представника ОСОБА_1 про те, що постановою Харківського апеляційного суду від 21.11.2023 по справі №2-649/06 скасована ухвала Харківського районного суду Харківської області та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа 07.12.2023. На підставі вищевикладеного заступником начальника відділу Ступіним В.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за п.5. ч.1 ст. 39 (скасування рішення, яке підлягало виконанню). Також надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 72864288 з ідентифікатором доступу. Даний лист отримано представником Михайлової Н.С. електронною поштою 26.05.2025 (а.с.164,168).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornby v. Greece, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Аналогічні положення містяться і в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 449 ЦПК України, скаргу на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно з частиною першою статті Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частино першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином, у разі скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, виконавче провадження підлягає закінченню. 

Матеріали справи свідчать про те, що 19.09.2023, на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року, видано дублікат виконавчого листа № 2-649/06 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів.
Вказаний дублікат виконавчого листа ОСОБА_1 пред`явила до примусового виконання та 26.09.2023 державною виконавчою службою винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 72864288 та накладено арешт на кошти та майно боржника, також вчинено інші дії.

Між тим, постановою Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задоволено, ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року – скасовано, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі № 2-649/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.
Таким чином, виконавче провадження № 72864288 постановою від 07.12.2023 закінчено у відповідності до вимог вказаного Закону, оскільки судове рішення, на підставі якого був виданий дублікат виконавчого провадження скасовано.
Посилання ОСОБА_1 на наявність заборгованості зі сплати аліментів, висновків суду не спростовують. Розрахунок заборгованості виконавець склав після відкриття ВП № 72864288, однак в подальшому судове рішення, на підставі якого був виданий дублікат виконавчого листа, скасовано. Таким чином, відсутні підстави для застосування п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, у діях виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», права ОСОБА_1 , як стягувача у виконавчому провадженні, не порушені.
Обов`язковими підставами визнання рішень, дій чи бездіяльності виконавця є не лише сам по собі факт недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», а порушення прав сторони виконавчого провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у діях виконавця порушення вимог чинного на час вчинення виконавчих дій законодавства.
Доводи ОСОБА_2 про те, що заявницею пропущено установлений для звернення процесуальний строк, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів надіслання виконавчою службою та отримання заявницею копії постанови про закінчення виконавчого провадження № 72864288 від 07.12.2023. ОСОБА_1 дізналася про оскаржувану постанову лише з листа виконавчої служби від 23.05.2025, який отримано 26.05.2025. 
Таким чином, у ОСОБА_1 відсутні підстави для заявлення клопотання про поновлення строку, оскільки з даною скаргою ОСОБА_1 звернулася 05.06.2025, тобто у строк, встановлений ст.446 ЦПК України. 
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо задоволення скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389, 449 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , – задовольнити частково.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – залишити без задоволення. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова