ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/23366/25
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №064150016920 від 13.05.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , в тому числі періоди роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.10.1993, з 14.10.1993 по 14.09.1994, з 29.09.1994 по 03.10.1994, з 10.10.1994 по 14.11.1994, з 15.11.1994 по 17.11.1995, з 20.11.1995 по 10.01.1996, з 19.01.1996 по 09.04.1999 та період навчання на території Республіки Білорусь з 01.09.1985 по 02.08.1988; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах зі шкідливими й важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ОСОБА_1 періоди роботи з 03.08.1988 по 07.09.1988; з 20.08.1988 по 08.10.1993; з 29.09.1994 по 03.10.1994; з 14.11.1994 по 17.11.1995; з 19.01.1996 по 09.04.1999; з 14.05.1999 по 13.10.1999 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2025. 
Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, головуючою суддею визначено суддю Панкеєву Вікторію Анатоліївну.
Суддя Панкеєва В.А. своєю ухвалою прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов до суду 11.11.2025 (вх. №81697/25 від 12.11.2025). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 064150016920 від 13.05.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.
Щодо не зарахування періодів навчання та роботи позивача на території республіки білорусь, відповідач вказує, що оскільки з 23.12.2023 припинила дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Києві 14.12.1995. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи по 31.12.1991. На переконання відповідача, документи, необхідні для призначення пенсії, про стаж роботи до 31.12.1991 враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Щодо незарахування періодів роботи до стажу за Списком №2, відповідач вказує, що за даними трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1982 неможливо зарахувати вищезазначені періоди роботи до страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2, оскільки відсутня інформація про зайнятість повний робочий день на роботах в шкідливих та важких умовах праці; про характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, або їх номери, до яких включаються періоди роботи. На переконання відповідача, для підтвердження наявності у особи пільгового стажу до органів Пенсійного фонду України необхідно надати трудову книжку, в якій наявні записи, внесені на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і мають відповідати найменуванню Списків, або довідку за формою, встановленою додатком № 5 Порядку № 637 та документи по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці або рішення комісії. Відповідач вважає, що оскільки, Позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах не надано документів, які підтверджують право на пільгове обчислення стажу, то Головне управління не може зарахувати періоди роботи з 03.08.1988 по 07.09.1988; з 20.08.1988 по 08.10.1993; з 29.09.1994 по 03.10.1994; з 14.11.1994 по 17.11.1995; з 19.01.1996 по 09.04.1999; з 14.05.1999 по 13.10.1999 р. до пільгового стажу Позивача. Просить відмовити у задоволенні позову.
Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 13.11.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 13.05.2025 №064150016920 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відповідач вважає правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову.
Указом Президента України №963/2025 від 13 грудня 2025 року ОСОБА_2 призначено на посаду судді Житомирського апеляційного суду.
Наказом Голови Житомирського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 №01-01-ос суддю Панкеєву Вікторію Анатоліївну відраховано зі штату у зв`язку з призначенням на посаду судді Житомирського апеляційного суду.
Згідно із актом приймання - передавання справ та документів, затвердженим Головою суду 05.01.2026, нерозглянуті суддею справи передані для подальшого розподілу.
На підставі розпорядження №6 від 06.01.2026 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатом якого суддю Лавренчук Ольгу Володимирівну визначено головуючою суддею для розгляду даної адміністративної справи.
Суддя Лавренчук О.В. своєю ухвалою від 12.01.2026 прийняла адміністративну справу до спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 12.01.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду нової редакції позовної заяви із зазначенням позовних вимог щодо кожного з відповідачів окремо.
До суду надійшла (вх. №4525/26 від 20.01.2026) нова редакція позову, у якому позивачем визначено лише одного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а у прохальній частині позову просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №064150016920 від 13.05.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. 
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , в тому числі періоди роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.10.1993, з 14.10.1993 по 14.09.1994, з 29.09.1994 по 03.10.1994, з 10.10.1994 по 14.11.1994, з 15.11.1994 по 17.11.1995, з 20.11.1995 по 10.01.1996, з 19.01.1996 по 09.04.1999 та період навчання на території Республіки Білорусь з 01.09.1985 по 02.08.1988. 
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах зі шкідливими й важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ОСОБА_1 періоди роботи з 03.08.1988 по 07.09.1988; з 20.08.1988 по 08.10.1993; з 29.09.1994 по 03.10.1994; з 14.11.1994 по 17.11.1995; з 19.01.1996 по 09.04.1999; з 14.05.1999 по 13.10.1999 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 .
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2025 року. 
В обґрунтування позову вказує наступне. Щодо не зарахування стажу згідно з трудовою книжкою позивач вказує, що на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_2 дійсно є невелике виправлення у написанні року народження. Це виправлення є таким, що не перешкоджає встановити дату. Разом з тим, з поданої трудової книжки можна чітко встановити, що вона належить саме позивачу. В реквізитах міститься його ПІБ, а на сторінці 41 цієї ж трудової книжки продубльована уся та ж сама інформація про Позивача, але без виправлень. Крім того, на звороті титульної сторінки трудової книжки наявний застережний напис про виправлення вчинений за місцем роботи. На переконання позивача, працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки чи даних, які передаються до архіву, оскільки ці записи вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відтак, трудова книжка є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії. 
Щодо період роботи та навчання позивача на території республіки Білорусь. позивач звертає увагу, що спірні періоди роботи та навчання мли місце до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022. 
Щодо атестації робочих місць. Позивач вважає, що не проведення атестації робочих місць, а також неоформлення відповідних документів або оформлення їх із порушенням закону, не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідальність за такі дії покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. На переконання позивача, відповідач мав зарахувати до пільгового стажу роботи позивача усі періоди роботи записи про які наявні в трудовій книжці, в тому числі періоди які неможливо підтвердити відомостями про атестацію робочих місць через припинення дипломатичних відносин. Позивач вважає, що всі періоди роботи відповідно до його трудової книжки мають бути зараховані до страхового стажу, а ті періоди, що дають право на пільгову пенсію - відповідно до пільгового стажу. Просить позов задовольнити. 
Ухвалою суду від 26.01.2026 постановлено продовжити розгляд адміністративної справи № 240/23366/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії. Розгляд адміністративної справи здійснювати з урахуванням нової редакції позову (вх. №4525/26 від 20.01.2026).
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що 05.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 86).
Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви ОСОБА_1 та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
За результатом розгляду заяви позивача від 05.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення №064150016920 від 13.05.2025 (вих. №11879/03-16 від 13.05.2025) про відмову в призначенні пенсії (а.с. 81)
У рішенні №064150016920 від 13.05.2025 вказано:
результати розгляду документів, доданих до заяви:
до страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом серпня 1982 року - травня 1999 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1982, оскільки на титульному аркуші трудової книжки наявний запис щодо виправлення дати народження особи, на підставі паспорту НОМЕР_3 від 24.10.2000, внесений та засвідчений підписом відповідальної особи та печаткою Державного підприємства “Житомирський лікеро-горілчаний завод”, запис про роботу на якому відсутній в трудовій книжці заявника. Інформація про реорганізацію/перейменування підприємства, відсутня.
Крім того, неможливо зарахувати періоди роботи на території Республіки Білорусь з 01.01.1992 по 08.10.1993, з 14.10.1993 по 14.09.1994, з 29.09.1994 по 03.10.1994, з 10.10.1994 по 14.11.1994, з 15.11.1994 по 17.11.1995, з 19.01.1996 по 09.04.1999 та з 20.11.1995 по 10.01.1996, оскільки з 23.12.2023 припинила дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи по 31.12.1991.
навчання на території Республіки Білорусь з 01.09.1985 по 02.08.1988, згідно з довідкою від 09.12.2024 № 01-01-27/352, виданою та засвідченою установою Республіки Білорусь, оскільки на документі не проставлено апостиль і компетентним органом держави.
Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до, 31грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, npo навчання та інші документи враховуються при призначенні пенсії у проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ складений.
Страховий стаж обчислено за додатково наданими документами та да наявними в реєстрі застрахованих осіб починаючи з червня 1999 року.
Заявник не працює.
Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 25.05.2029.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває пенсію не отримує.
Висновок: відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік."
Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає протиправним та таким, що порушує його права, оскаржуване рішення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною четвертою вказаної статті Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 26 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону №1058, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Статтею 62 Закону №1058 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи ОСОБА_1 на території республіки білорусь "оскільки з 23.12.2023 припинила дію Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995."
Надаючи правову оцінку рішенню Головного управління ПФУ в Миколаївській області в цій частині, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 4 Закону №1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992(далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Частинами другої, третьої статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.
У спірному випадку, відмова пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду роботи зумовлена тим, що з 23.12.2023 припинена дія Угоду між Україною та республікою білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995.
Суд звертає увагу, що всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією рф припинено листування та обмін інформацією з рф та республікою білорусь.
До того ж, припинення дії Угоди про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення 23.12.2023 не може мати зворотньої сили та не може розповсюджуватись на період трудової діяльності позивача до 23.12.2023 на території республіки білорусь.
З огляду на викладене суд вважає, що доводи відповідача щодо припинення дії угоди між Урядом України та Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення не є підставами для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача у спірний період до страхового стажу, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень, а позивач працював у республіці білорусь в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
За таких обставин відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до стажу періоду роботи на території республіки білорусь з 01.01.1992 по 08.10.1993, з 14.10.1993 по 14.09.1994, з 29.09.1994 по 03.10.1994, з 10.10.1994 по 14.11.1994, з 15.11.1994 по 17.11.1995, з 19.01.1996 по 09.04.1999 та з 20.11.1995 по 10.01.1996.
Щодо не зарахування до стажу навчання на території Республіки Білорусь з 01.09.1985 по 02.08.1988, згідно з довідкою від 09.12.2024 № 01-01-27/352, виданою та засвідченою установою Республіки Білорусь, "оскільки на документі не проставлено апостиль компетентним органом держави", та висновків відповідача, що "Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений" суд зазначає наступне.
За приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом №240/94-ВР від 10.11.1994, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.
01.12.2022 прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162). Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР. Тому до документів, виданих на території російської федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією.
Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема, російської федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора, зокрема, російської федерації.
Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
З огляду на вказане суд висновує, що під час дії воєнного стану виготовлені на території республіки білорусь установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Законом України №2102-IX від 24.02.2022 затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
Станом на 24.02.2022 трудова книжка та інші документи приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому трудова книжка з відповідними записами, а також інші документи підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що є протиправним не зарахування до стажу ОСОБА_1 навчання на території республіки білорусь з 01.09.1985 по 02.08.1988, згідно з довідкою від 09.12.2024 № 01-01-27/352, а також неврахування інших документів, необхідних для призначення пенсії, з підстав необхідності "проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений".
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи протягом серпня 1982року - травня 1999 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1982, "оскільки на титульному аркуші трудової книжки наявний запис щодо виправлення дати народження особи, на підставі паспорту НОМЕР_3 від 24.10.2000, внесений та засвідчений підписом відповідальної особи та печаткою Державного підприємства “Житомирський лікеро-горілчаний завод”, запис про роботу на якому відсутній в трудовій книжці заявника", суд зазначає наступне. 
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці.
Суд зазначає, що на час заповнення належної позивачу трудової книжки була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).
Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. 
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Разом з тим, у силу пункту 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для незарахування до стажу позивача роботи протягом серпня 1982 року - травня 1999 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1982, вказано: "оскільки на титульному аркуші трудової книжки наявний запис щодо виправлення дати народження особи, на підставі паспорту НОМЕР_3 від 24.10.2000, внесений та засвідчений підписом відповідальної особи та печаткою Державного підприємства “Житомирський лікеро-горілчаний завод”, запис про роботу на якому відсутній в трудовій книжці заявника.
Судом досліджено копію трудової книжки позивача та встановлено наступне:
трудову книжку ОСОБА_1 заповнено 03.09.1982 відповідальною особою Чуднівського спиртзаводу. 
на звороті обкладинки трудової книжки відповідальною особою Державного підприємства “Житомирський лікеро-горілчаний завод” зроблено запис про виправлення інформації про дату народження ОСОБА_1 ..
Відповідно до п. 4.2. розділу ІV. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Однак, відповідачем не надано до суду доказів, що при прийнятті документів від ОСОБА_1 , працівник структурного підрозділу повідомляв особу про необхідність надання документів щодо правомірності внесення записів до трудової книжки Державним підприємством “Житомирський лікеро-горілчаний завод”.
Окрім того, відповідачем не надано доказів надсилання запитів до електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних з метою отримання інформацію щодо Чуднівського спиртзаводу та його взаємодії з ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод".
При цьому, відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Чуднівський спиртзавод є філією ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод".
Суд зауважує, що виявлений відповідачем недолік оформлення трудової книжки не може вважатися достатньою підставою неврахування її відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
Крім того суд зазначає, що позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем першої сторінки трудової книжки
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17.
З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в частині незарахування до стажу роботи позивача періодів з серпня 1982 року по травень 1999 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1982 з підстав, вказаних у оскаржуваному рішенні.
При цьому, у оскаржуваному рішенні відповідачем не надавалось оцінки наявності чи відсутності у ОСОБА_1 права на пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позову в частині, що стосується зарахування певних періодів роботи позивача до такого стажу.
Суд також зауважує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області у оскаржуваному рішенні не зазначалось щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування / незарахування періодів, вказаних у трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.09.1982, а тому позовні вимоги в частині, де позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати всі періоди згідно з трудовою книжкою, - задоволенню не підлягають.
Щодо обраного способу захисту порушеного права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
З огляду на встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн
У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
вирішив:
Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54008, ЄДРПОУ: 13844159) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №064150016920 від 13.05.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2025 із:
урахуванням висновків суду в частині, що стосуються трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1982; 
урахуванням висновків суду щодо "проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений";
зарахуванням до страхового стажу періодів роботи на території республіки білорусь: з 01.01.1992 по 08.10.1993, з 14.10.1993 по 14.09.1994, з 29.09.1994 по 03.10.1994, з 10.10.1994 по 14.11.1994, з 15.11.1994 по 17.11.1995, 20.11.1995 по 10.01.1996, з 19.01.1996 по 09.04.1999; 
зарахуванням періоду навчання на території республіки білорусь із 01.09.1985 по 02.08.1988.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

10.03.26