ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22897/25	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/185/26 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Гриців О.Я. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок в дохід держави.

Згідно постанови, 19.10.2025 о 14:20 по вул. І.Франка в с. Миролюбівка Тернопільського району Тернопільської області, водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п.2.9 (а) ПДР України, керував транспортним засобом ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820 №ARLК - 0020, повірка дійсна до 22.10.2025, що підтверджується тестом №2141 від 19.10.2025. Результат становив – 0,68 % проміле.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Гриців О.Я. просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року скасувати та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що:
у матеріалах справи відсутній беззаперечний та належний доказ того, що ОСОБА_1 безпосередньо керував транспортним засобом у момент виявлення працівниками поліції;
у працівників поліції була відсутня підстава зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;
рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2026 року скасовано постанову серії ЕНА №5971743 від 19 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень;
у протоколі про адміністративне правопорушення працівники поліції не зазначили виявлені ними ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 ;
суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_1 додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останній на момент розгляду справи такого права не мав, а посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року є помилковим, оскільки застосування правового висновку, сформульованого у кримінальному провадженні, до правовідносин, що виникли у межах провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованим. 

Заслухавши доводи захисника Гриців О.Я., яка просила проводити розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №487901 від 19 жовтня 2025 року; результаті тестування №2141 від 19 жовтня 2025 року о 14:47; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, виданого ОСОБА_1 від 19 жовтня 2025 року; відеозаписі із автореєстратора транспортного засобу працівників поліції; відеозаписі із нагрудних камер працівників поліції №856549.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
Зазначені в апеляційній скарзі доводи про те, що у матеріалах справи відсутній беззаперечний та належний доказ того, що ОСОБА_1 безпосередньо керував транспортним засобом у момент виявлення працівниками поліції, а також те, що у працівників поліції була відсутня підстава зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №487901 від 19 жовтня 2025 року, який узгоджується з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту свого керування транспортним засобом.
Крім того, даними відеозапису із нагрудних камер працівників поліції (файл export-p3qo8.mp4) зафіксовано розмову працівника поліції із ОСОБА_1 з приводу того, що він керував транспортним засобом без пристебнутого паска безпеки, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу факту керування ним транспортним засобом та порушення ПДР України. Крім того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово підтверджував той факт, що він керував транспортним засобом (файл export-p3qo8.mp4 з 14:24:00 год. по 14:24:18 год).
Доводи про скасування оскарженої постанови суду через відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки постанова поліцейського про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5971743 від 19 жовтня 2025 року скасована рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2026 року, суд апеляційної інстанції оцінює критично з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст.35 Закону України “Про Національну поліцію” однією з підстав для зупинки транспортного засобу є порушення водієм правил дорожнього руху.
З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку підставою для зупинки і перевірки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 було те, що 19.10.2025 о 14:22:18 год в с. Миролюбівка, по вул. І.Франка Тернопільського району Тернопільської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в ПДР. 
До матеріалів цієї справи було додано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5971743 від 19 жовтня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ПДР, яка скасована Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 02 січня 2026 року.
Однак, наявність підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.35 Закону про поліцію для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , підтверджується даними інших доказів, а саме доданим до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції (файл export-p3qo8.mp4 з 14:24:00 год) де зафіксовано розмову ОСОБА_1 із працівником поліції, який оголосив ОСОБА_1 вказану підставу зупинки його транспортного засобу, зокрема те, що він керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутим ременем безпеки, з чим ОСОБА_1 був згідний.
Виходячи із вищенаведеного, доводи захисника про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів законності зупинки поліцейським транспортного засобу є безпідставними.
Твердження апелянта про скасування постанови через не зазначення у протоколі ознак сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , є безпідставними, так як ознаки сп`яніння зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення у разі відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У даному випадку ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, а суть правопорушення з приводу якого складено протокол полягає в тому, що ОСОБА_1 19.10.2025 о 14:20 по вул. І.Франка в с. Миролюбівка Тернопільського району Тернопільської області, в порушення вимог п.2.9 (а) ПДР України, керував транспортним засобом ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820 №ARLК - 0020, повірка дійсна до 22.10.2025, що підтверджується тестом №2141 від 19.10.2025. Результат становив – 0,68 % проміле.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_1 додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами з підстав того, що останній на момент розгляду справи такого права не мав, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення позбавлення права керування транспортними засобами є обов`язковим адміністративним стягненням, яке застосовується разом із штрафом у разі встановлення факту вчинення відповідного правопорушення. При цьому закон не ставить застосування такого виду стягнення у залежність від фактичної наявності у особи на момент розгляду справи посвідчення водія і права на керування транспортними засобами.
Таким чином, сама по собі обставина відсутності у особи посвідчення водія або права керування транспортними засобами на момент розгляду справи не виключає можливості застосування до неї адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Посилання апелянта на помилковість застосування судом першої інстанції правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 вересня 2023 року, також не заслуговує на увагу, оскільки наведений правовий висновок стосується правової природи позбавлення права керування транспортними засобами як виду юридичної відповідальності, а тому відсутні перешкоди для його застосування судами за вчинення правопорушень незалежно від виду провадження, якщо правове питання є тотожним.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_1 передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності такого висновку.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Гриців О.Я. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2026 року, відносно ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя