ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
16.03.2026	Справа № 910/14152/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши матеріали справи 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська бронетехніка»
до державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»
про визнання недійсним пункту державного контракту, 

Представники: 
від позивача Тіньков Д.Л.
від відповідача Гаркавенко І.Г., Качковський А.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 
До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Українська бронетехніка» до державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (далі – Агенція) про визнання недійсним підпункту 4 пункту 7.2 державного контракту на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення № 22/2-351-EDK-24 від 20.06.2024 (далі – Контракт).

Суд своєю ухвалою від 18.11.2025 відкрив провадження у справі 910/14152/25, постановив розглядати справу у порядку загального позовного провадження.

Підпункту 4 пункту 7.2 Контракту передбачає відповідальність виконавця за порушення зобов`язань щодо строків поставки товару у вигляді обов`язку сплатити проценти за користування коштами попередньої оплати у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Позивач вважає, що така відповідальність, спільно в передбаченою підпунктом 1 пункту 7.2 Контракту відповідальністю у вигляді обов`язку сплатити пеню за порушення строків поставки товару, є подвійною відповідальністю позивача як постачальника за Контрактом у вигляді пені за порушення строків поставки продукції, що суперечить статті 61 Конституції України та, відповідно до частини 1 статті 203 та статті 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання підпункту 4 пункту 7.2 Контракту недійсним.

Відповідач відхилив позов повністю. Відповідач посилається на те, що правова можливість нарахування процентів за користування попередньою оплатою, що встановлено підпунктом 4 пункту 7.2 Контракту, передбачена статтями 536 та 693 Цивільного кодексу України, і такі проценти не є пенею, не мають характеру штрафних санкцій, а є окремим видом відповідальності. А тому їх одночасне застосування разом з пенею не є порушенням ст. 61 Конституції України. Спосіб визначення процентів у подвійному розмірі облікової ставки Національного банку України (далі – НБУ) не суперечить вимогам законодавства, і таке визначення розміру процентів не перетворює їх на пеню.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив: 

20 червня 2024 року державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (замовник) та товариство з обмеженою відповідальністю «Українська бронетехніка» (виконавець) уклали державний контракт № 22/2-351-EDK-24 на поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення (далі – Контракт), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язався поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього контракту товари оборонного призначення, найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в специфікації товарів оборонного призначення (додаток 1 до Контракту), для подальшого використання Збройними Силами України, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар в строки і на умовах, визначених цим контрактом.
Розрахунки за цим контрактом проводяться шляхом оплати замовником поставленого товару протягом 15 банківських днів після надання виконавцем замовнику належним чином оформленого рахунку на оплату, до якого додаються підписаний сторонами акт приймання-передачі товару за Контрактом, видаткова накладна, сертифікат якості (відповідності) товару (партії товару) з обов`язковим зазначенням дати виготовлення товару та сертифікат (декларація) походження товару (за умови наявності (надходження) бюджетних асигнувань (коштів) на рахунок замовника (п. 2.6 Контракту).
За умовами п. 2.9 Контракту відповідно до вимог абзаців 4, 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» за рішенням головного розпорядника бюджетних коштів розрахунки за товари здійснюються шляхом проведення попередньої оплати у розмірі до 97 відсотків від вартості (ціни) товару за Контрактом на строк не більше як на 255 днів з дати перерахування першої частини коштів на рахунок виконавця у такому порядку:
- оплата прямим банківським переказом до 60 відсотків від вартості товару здійснюється замовником на підставі рахунку, наданого виконавцем після надання замовнику дозволу уповноваженого органу з експортного контролю країни походження товару та країни, в якій розміщується постачальник товару на здійснення міжнародної передачі (транзиту) товарів та транзитних ліцензій для товару від уповноважених органів;
- оплата прямим банківським переказом до 37 відсотків від вартості кожної партії товару, здійснюється замовником після отримання повідомлення від виконавця про готовність товару до відвантаження.
Оплата прямим банківським переказом 3 відсотки від вартості товару оплачується на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі товару за умови виконання всіх умов контракту.
Замовник письмово поінформує виконавця щодо рішення головного розпорядника бюджетних коштів стосовно можливості та порядку здійснення попередньої оплати за цим Контрактом протягом 2 робочих днів з дати отримання рішення головного розпорядника бюджетних коштів.
У разі проведення попередньої оплати товар поставляється не пізніше строку поставки товару, зазначеного у специфікації.
Попередня оплата здійснюється протягом 15 робочих днів з дня прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо здійснення попередньої оплати за умови наявності (надходження) бюджетних асигнувань (коштів) на рахунку замовника на підставі рахунку на оплату, наданого виконавцем, шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий на ім`я виконавця в органі державної казначейської служби, з подальшим використанням зазначених коштів виконавцем виключно на цілі, визначені цим Контрактом, з наданням відповідних підтвердних документів.
Відповідальність сторін за Контрактом є предметом регулювання розділу 7, у пункті 7.2 Контракту сторони погодили види порушень та санкції за них:
1) у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості;
2) за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товару стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів;
3) у разі порушення виконавцем строків усунення несправностей (дефектів) або не здійснення гарантійної заміни відповідно до вимог п. 5.3 Контракту з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка від вартості (ціни) товару, що вийшли з ладу за кожний день прострочення;
4) у разі порушення виконавцем зобов`язань щодо строків поставки товару, за умови здійснення замовником попередньої оплати, виконавець зобов`язаний сплатити на користь замовника проценти за користування коштами попередньої оплати (в частині вартості простроченого товару) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від дня порушення строку поставки товару до дня виконання виконавцем обов`язку щодо поставки товару, визначеного згідно з абзацом першим пункту 3.3 цього контракту;
5) у разі неповернення виконавцем замовнику різниці коштів у строк, визначений пунктом 2.10 цього контракту, з урахуванням індексу інфляції, що були отримані як попередня оплата, виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неповернутих коштів за кожний день прострочення;
6) сторони домовились, що погоджений розмір збитків, а також неустойки, який підлягає відшкодуванню замовником за несвоєчасність грошових розрахунків, крім випадків передбачених пунктом 7.9, 7.13 контракту, не може бути більшим за суму заборгованості, скоригованої на офіційний індекс інфляції за відповідний період (за час прострочення). Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та частини 6 статті 231 Господарського кодексу України сторони встановили інший розмір процентів для замовника - 0 процентів.

Розмежування застосованих підпунктами 1 та 4 пункту 7.2 Контракту механізмів нарахування коштів полягає у визначенні їх правової природи. Вирішуючи це питання суд виходить з такого.
Поняття зобов`язання та підстави його виникнення наведені у ст. 509 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір є однією з підстав виникнення зобов`язань.
Суб`єктами зобов`язання, які є елементами зобов`язання, є його сторони: управомочена сторона – кредитор, та зобов`язана сторона – боржник. 
Виконання зобов`язання - це вчинення боржником або іншою особою на користь кредитора або третьої певної особи дії або утримання від дії, яка становить предмет виконання зобов`язання. Виконання зобов`язання є правомірної дією, яка спрямована на припинення зобов`язання. 
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавство, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Такі умови (принципи) можна поділити на умови належного виконання та реального виконання. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведено належними сторонами, щодо належного предмету, у належний спосіб, у належний строк (термін), у належному місці. Принцип реального виконання слід розуміти як виконання зобов`язання в натурі, тобто вчинення саме тих дій, що становлять зміст зобов`язання. 
Договір, як різновид юридичного факту, в основі якого лежить погоджена воля двох сторін, є результатом їхніх взаємних поступок і самообмежень. Цей результат отримав визначення домовленості (ст. 526 ЦК України), що диктує прагнення сторін спільними зусиллями досягти бажаних наслідків. 
Отже, у свою чергу, виконання договірного зобов`язання має відбуватись відповідно до умов укладеного договору, що узгоджені його сторонами. 
У переважній більшості зобов`язань кожний із суб`єктів зобов`язання є водночас і кредитором і боржником один щодо одного. А тому, відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін зобов`язання має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. 
З огляду на це, використання терміну «зобов`язання» застосовується як для позначення зобов`язального правовідношення в цілому, так і для позначення окремого обов`язку боржника (боргу). 
Спосіб виконання – це порядок та послідовність здійснення сторонами дій у процесі виконання зобов`язання. 
Цінність зобов`язання полягає в його виконанні. Оскільки зобов`язання є різновидом правовідносин, воно охороняються примусовою силою держави, і щодо боржника у разі порушення зобов`язання застосовуються міри цивільно-правової відповідальності. Такі спеціальні міри стимулюють боржника до належного виконання зобов`язання та забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржника. Вони є додатковими забезпечувальними мірами, термінологічно законом названі видами забезпечення зобов`язань (ст. 546 ЦК України). 
Одним із найбільш поширених видів забезпечення виконання зобов`язань, який виступає формою цивільно-правової відповідальності, є неустойка – грошова сума або інше майно (рухоме та нерухоме), яке боржник повинен передати кредитору у разі порушення божником зобов`язання (ст. 549 ЦК України).
Пеня є різновидом неустойки, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). 
Отже пеня як різновид неустойки характеризуються такими ознаками:
- застосується виключно у грошових зобов`язаннях;
- встановлюється тільки за такий вид порушення зобов`язання, як порушення умов про строки;
- обчислюється у відсотках від несвоєчасно виконаного зобов`язання; 
- носить триваючий характер – нарахування пені здійснюється за кожен день прострочення. Такий спосіб нарахування пені забезпечує своєчасне виконання грошового зобов`язання.

Загальне правило про сплату боржником у грошовому зобов`язанні процентів за користування чужими коштами передбачено ст. 536 ЦК України. За цією нормою за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Така оплатність користування чужими коштами зумовлена наявністю у цивільному законодавстві презумпції відплатності договорів (ч. 5 ст. 626 ЦК України). 
З огляду на це проценти, на відміну від пені, яка є формою цивільно-правової відповідальності, за своєю сутністю є боргом, оскільки вони сплачуються за користування грошима, що має правомірний характер. А тому, незважаючи на схожість пені і процентів за способом обчислення та триваючим характером, їх правова природа є повністю відмінна. 

Відносини купівлі-продажу можуть передбачати оплату після передання товару чи товаророзпорядчих документів (ст. 692 ЦК України), а також обов`язок покупця повністю або частково оплатити товар до його передання продавцем (ст. 693 ЦК України). Така форма оплати є попередньою формою оплати. 
Зокрема, відповідно до частини першої статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Така сплата коштів (до передачі товару) є комерційним кредитом (ч. 1 ст. 1057 ЦК України). Комерційний кредит – це відстрочення виконання будь-якого обов`язку за основним договором. На відміну від грошового кредиту комерційний кредит є похідним від основного зобов`язання і по суті є однією з умов його виконання. До комерційного кредиту засовуються положення статей 1054 - 1056 ЦК України (ч. 2 ст. 1057 ЦК України), що регулюють грошовий кредит та передбачають сплату процентів за користування коштами. 
Отже попередня оплата, що передбачена договором, є комерційним кредитуванням покупцем продавця, на яку нараховуються проценти у розмірі та порядку відповідно до умов договору. 
З огляду на це користування продавцем попередньою оплатою до передання товару є користуванням чужими грошовими коштами, за яке продавець зобов`язаний сплачувати проценти відповідно до умов договору.
Закон передбачає, що нарахування процентів може бути пов`язано як з моментом користування коштами, так і з моментом, коли зобов`язання, в рамках якого кошти були сплачені, не виконано.
Так за приписами ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. 
Таке нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (попередньою оплатою) не змінює правову природу процентів як винагороди, та не надає їм статусу відповідальності. 
Правовий висновок щодо незмінності правової природи процентів при нарахуванні їх на суму попередньої оплати від дня, коли товар мав бути переданий, зроблено Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.12.2021 у справі № 910/14180/18. Верховний Суд зазначив, що передбачені статтею 536 та частиною третьої статті 693 Цивільного кодексу України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції. При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування. Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.
Крім того Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у цій же справі зробив висновок про те, що правова природа передбаченої договором плати за користування чужими грошовими коштами не залежить від встановленого сторонами у договорі способу обчислення такої плати. 
Передбачене статтею 536, частиною третьою статті 693, частиною першою статті 1048, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України право сторін на встановлення плати за користування грошовими коштами (попередньою оплатою, позикою) з урахуванням положень статті 6 та частини першої статті 627 Цивільного кодексу України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів і порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати.
У суду відсутні підстави для відступу від цього правового висновку. 
За таких обставин встановлений у Контракті розмір процентів як подвійна облікова ставка Національного банку України від суми попередньої оплати за кожен день прострочення поставки товару до дня поставки товару повністю відповідає положенням, закріпленим, зокрема у статті 536, частині третій статті 693 Цивільного кодексу України.

Таким чином спірний підпункт Контракту не суперечить положенням статті 61 Конституції України, оскільки передбачає інший вид відповідальності, ніж той, що встановлений підпунктом 3 пункту 7.2 Контракту, а саме: передбачає нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, передбачених статтею 536 та частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, що не мають характеру штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає судові витрати на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:
Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Українська бронетехніка» у позові до державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель».
Покласти судові витрати на товариство з обмеженою відповідальністю «Українська бронетехніка».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складений 20.03.2026.

Суддя С. А. Ковтун