Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1985/24
Провадження № 2/945/277/26
Рішення 
Іменем України
(заочне)
15 січня 2026 року
Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Карабут В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів, -
встановив:
16 серпня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідним сином.
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2024 у справі № 945/477/24 встановлено факт родинних відносин між сторонами.
Дохід позивача складає лише пенсія, яка не дозволяє позивачеві забезпечити собі належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. За віком і за станом свого фізичного та фінансового становища, позивач потребує матеріальної допомоги від відповідача, який офіційно зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджує його право на грошове забезпечення.
При цьому, відповідач матеріальну допомогу позивачу не надає.
Ніхто інший, крім відповідача, надавати матеріальну допомогу позивачеві не може, оскільки чоловік позивача є пенсіонером і отримує мінімальну пенсію, а дочка позивача стоїть на обліку як безробітна.
У зв`язку з викладеним вище, позивач просив суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
22 жовтня 2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , надійшло клопотання про участь представника позивача у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.
Постановлено проводити судові засідання з розгляду цивільної справи № 945/1985/24 у режимі відеоконференції з представником позивача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.
21 липня 2025 року, 27 липня 2025 року  ОСОБА_4 - представник позивача Мазнік Анастасії Іллівни сформувала в системі «Електронний суд» до Миколаївського районного суду Миколаївської області клопотання про долучення до справи додаткових доказів, зокрема, копії сповіщення сім`ї № 13/2025 від 03 лютого 2025 року, яким сповіщено ОСОБА_3 про те, що її чоловік - солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04 листопада 2022 року в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка, Сєвєродонецького району Луганської області, зник безвісти, вважається таким, що перебуває у полоні, на підставі листа Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 07 січня 2025 року № 222/кш/142.
04 серпня 2025 року ОСОБА_4 - представник позивача Мазнік Анастасії Іллівни сформувала в системі «Електронний суд» до Миколаївського районного суду Миколаївської області додаткові пояснення, у яких просила суд не зупиняти провадження у справі, на підставі п. 2) ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з перебуванням відповідача у складі Збройних Сил України, і задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 серпня 2025 року постановлено залучити до участі у цивільній справі № 945/1985/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, дружину відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
У судове засідання позивач  ОСОБА_1 не з`явилася, при цьому 08 грудня 2025 року подала до суду заяву, у якій підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити; розгляд справи позивач просила проводити без її участі.
В матеріалах справи також міститься заява, сформована  ОСОБА_4 - представником позивача ОСОБА_1  в системі “Електронний суд” до суду 08 жовтня 2025 року, з якої слідує, що представник позивача підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити; розгляд справи представник позивача просила проводити без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин; пояснення щодо позову не подала.
Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд постановив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.
Суд дослідив матеріали справи та встановив таке:
Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2024 року, яке набрало законної сили 29 квітня 2024 року, встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Кринички, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) є сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки селища міського типу Криве Озеро, Миколаївської області (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ).
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. 
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 172 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. 
Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.
Згідно зі ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. 
Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст. 75 СК України). 
Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.
У пункті 21 в абзаці 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - постанова Пленуму) роз`яснено, що згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.
Отже, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
З огляду на викладене вище слідує, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.
ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 .
Позивач має статус пенсіонера та отримує пенсію за віком.
Отже, судом встановлено, що позивач, у зв`язку з пенсійним віком, станом здоров`я, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги.
Згідно з положеннями ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. 
При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Позивач  ОСОБА_1  обґрунтовувала позовні вимоги тим, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище, вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син ОСОБА_2 . 
Отже, відповідач ОСОБА_2 , зобов`язаний надавати матеріальну допомогу позивачу ОСОБА_1 на її утримання. 
При цьому, в матеріалах справи містяться документи, з яких слідує, що ОСОБА_2 - солдат, 04 листопада 2022 року зник безвісти в районі бойових дій біля населеного пункту Білогорівка, Сєвєродонецького району Луганської області, під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі і стримування збройної агресії Російської Фдерації проти України.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 6 Закону України “Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин” члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.
У даному випадку, виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884.
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до п. 3 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Згідно п. 6 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Міноборони, зокрема територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію про осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.
Отже, вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  
Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1331 грн. 20 коп.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 6 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282, п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, -
вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів, - задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кринички, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки селища міського типу Криве Озеро, Миколаївської області (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_3 ; паспорт громадянина України серії  НОМЕР_4 ) аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 16 серпня 2024 року, і довічно.
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кринички, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у сумі 1331 грн. 20 коп.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова