ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/53117/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
суддів:	 	Ключковича В. Ю., Епель О. В.	
за участю секретаря:	 	Волошка О. Л. 	

представника позивача Крушельницької Г. Л., представників відповідача Титаренко К. О., Хлистун О. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту 29.09.2025року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Обухівської міської ради Київської області, у якому просила суд:
- визнати протиправним та нечинним рішення Обухівської міської ради Київської області від 10 жовтня 2024 року № 1366-63-VIII "Про затвердження Кодексу етичної поведінки та доброчесності Обухівської міської ради Київської області, її виконавчого комітету та структурних підрозділів.".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольни у повному обсязі. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апелянт зазначає, що інші правила етики депутатів місцевих рад, ніж ті, що визначені законодавством, не можуть встановлюватися «кодексами депутатської етики», прийнятими органами місцевого самоврядування. Однак судом зазначений аргумент було повністю проігноровано.
При цьому, апелянта вказує, що припис ч. 2 статті 8 Закону встановлюють можливість визначення інших правил депутатської етики та заходів впливу щодо тих депутатів місцевих рад, можуть бути встановлені Регламентом ради чи статутом відповідної територіальної громади, однак такого поняття як «кодекс етики» не передбачено.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідачем щодо задоволення вимог апелянта заперечено. 
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є депутатом Обухівської міської ради Київської області восьмого скликання.
10 жовтня 2024 року Обухівською міською радою Київської області було ухвалено рішення, яким було затверджено «Кодекс етичної поведінки та доброчесності Обухівської міської ради Київської області, її виконавчого комітету та структурних підрозділів».
Кодекс етичної поведінки, що затверджений оскаржуваним рішенням міської ради, встановлює дисциплінарні заходи впливу до депутатів Обухівської міської ради за порушення правил поведінки в соціальних мережах, правил у відносинах із засобами масової інформації, правил поведінки депутата на пленарних засіданнях сесій ради, нарадах та засіданнях постійних комісій.
Не погоджуючись з правомірністю прийнятого відповідачем рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини третьої статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Частиною другою статті 4 Європейської Хартії місцевого самоврядування м. Страсбург, 15 жовтня 1985 року (Хартію ратифіковано Законом № 452/97-ВР від 15.07.97) визначено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР).
Статтею 2 Закону № 280/97-ВР встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Частиною 1 статті 10 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Стосовно правомірності прийняття рішення Обухівської міської ради Київської області від 10 жовтня 2024 року № 1366-63-VIII, суд вказує наступне.
Згідно статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципах законності та колегіальності.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачені правила етичної поведінки депутатів.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» регламентом ради чи статутом відповідної територіальної громади можуть бути встановлені також інші правила депутатської етики та заходи впливу щодо тих депутатів місцевих рад, які порушують ці правила.
Відповідальність за порушення норм Кодексу, передбачена статтею 50 Кодексу етики, містить лише ті заходи впливу, які не порушують жодної норми законодавства та ті, що передбачені Регламентом. Зокрема, положення статей 90, 93 Регламенту Обухівської міської ради Київської області, затвердженого рішенням Обухівської міської ради Київської області від 18.12.2020 № 32-2-VIII
У статті 90 Регламенту та пунктах 1, 2 частини 6 статті Кодексу етики зазначено, що якщо депутат своєю поведінкою заважає проведенню засідання ради, головуючий на засіданні попереджає його персонально і закликає до порядку.
Також статтею 93 Регламенту визначено санкції за порушення регламенту, а саме: значне порушення депутатом даного Регламенту і загальноприйнятих норм моралі та етики може бути підставою для позбавлення радою його права брати участь у подальшій роботі засідання. У випадку прийняття рішення дисциплінарного характеру винний має залишити зал.
Якщо він чинить опір і не підкоряється розпорядженню головуючого, то головуючий може перервати пленарне засідання на певний час і дати розпорядження, щоб депутата ради силоміць вивели із залу.
Такі ж санкції передбачені в пунктах 5,7 частини 6 статті 50 Кодексу етики, який затверджений спірним рішенням.
Згідно статті 17 Регламенту Обухівської міської ради Київської області, постійні комісії ради є її органами, що утворюються для попереднього розгляду та підготовки питань, які належать до її відання, а також здійснення контрольних повноважень щодо виконання та її виконавчого комітету. Повноваження постійних комісій ради, порядок їх здійснення та діяльності визначаються чинним законодавством, цим Регламентом та Положенням про постійні комісії ради.
Статтею 19 Регламенту Обухівської міської ради визначені загальні повноваження постійних комісій, а саме:
1) попередньо розглядають на своїх засіданнях і готують висновки та рекомендації по проектах нормативних та інших рішень міської ради, незалежно від суб`єкту їх внесення;
2) здійснюють загальний контроль за виконанням міського бюджету в частині, що відноситься до їх компетенції, для чого виконання бюджету розглядається на засіданнях комісії чотири рази на рік у травні, листопаді, лютому місяцях;
3) аналізують, узагальнюють та систематизують заяви і звернення фізичних та юридичних осіб з питань, що належать до компетенції комісії та готують пропозиції щодо поліпшення діяльності органів та посадових осіб місцевого самоврядування в місті;
4) попередньо розглядають депутатські запити і подають щодо них свої висновки на розгляд ради та інші.
Згідно статті 20 Положення про постійні комісії Комісія з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики та регламенту: готує висновки з питань, пов`язаних із запобіганням законності діяльності органів місцевого самоврядування на території Обухівської міської територіальної громади, захистом прав та інтересів жителів громади, заслуховує депутата, який порушує регламент міської ради, депутатську етику, законодавство України з питань повноважень депутатів.
Також вище зазначена комісія може приймати щодо депутатів міської ради наступні заходи впливу:
- зробити зауваження на закритому засіданні комісії;
- оголосити на сесії міської ради факти порушення депутатом етичної поведінки;
- зобов`язати висловити вибачення публічно, - як - на засіданні міської ради так і в засобах масової інформації.
Відтак, на Комісію з питань прав людини, законності, депутатської діяльності, етики та регламенту покладено обов`язок попереднього розгляду питання, але саме рішення дисциплінарного характеру згідно статті 93 Регламенту приймається радою як процедурне.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що положення Кодексу етичної поведінки жодним чином не звужують або порушують зміст та обсяг прав чи обов`язків депутата, як про це наголошує позивач.
Метою затвердження вказаного Кодексу є кодифікація встановлених законами України правил етичної поведінки, запобігання неетичним проявам поведінки та недоброчесності, що виникають у процесі здійснення посадовими особами та депутатами наданих їм повноважень. Вказані дії не суперечать вимогам чинного законодавства України. Належних доказів зворотного позивачем не надано.
Крім того, як цілком доречно акцентовано судом першої інстанції, під час схвалення виконавчим комітетом Обухівської міської ради, і під час розгляду постійними комісіями Обухівської міської ради Київської області, і під час розгляду на засіданні Обухівської міської ради Київської області, кожне положення Кодексу етики та всі подані пропозиції щодо нього детально обговорювалися та розглядалися. Жодних заперечень стосовно вказаних обставин позивачем не заявлено.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи позивача в частині відсутності у приписах Закону можливості затвердити правила депутатської етики саме у вигляді Кодексу, саме як Кодекс, а не Регламентом ради чи статут є тлумаченням норм законодавства на власний розсуд, адже за своєю суттю це спосіб систематизації норм права, загальних засад, на підставі яких комплексно регулюється однорідна сфера суспільних відносин (у даному випадку, етична поведінка депутатів), забезпечуючи стабільність правового регулювання. 
Крім того, відповідно до частини 1, 2 статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», загальні вимоги до поведінки депутатів місцевих рад, якими вони зобов`язані керуватися під час виконання своїх представницьких повноважень, підстави та порядок притягнення до відповідальності за порушення цих вимог встановлюються цим Законом, який є правовою основою для кодексів чи стандартів професійної етики.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, затверджує загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування.
Зокрема, органи місцевого самоврядування у випадку необхідності розробляють та забезпечують виконання галузевих кодексів чи стандартів етичної поведінки їх працівників, а також інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - такими особами є в тому числі і депутати місцевих рад (підпункт 2 пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», де визначено коло суб`єктів, прирівняних до них осіб).
Тобто, і депутати місцевих рад є суб`єктами, на яких розповсюджується дія вказаної статті та Закону «Про запобігання корупції» в цілому.
Стосовно тверджень апелянта про протиправність статті 46 «Правила поведінки в соціальних мережах» Кодексу, то як вірно зауважено судом першої інстанції, позивачем не доведено, в чому саме полягає звуження його прав як депутата міської ради внаслідок чинної норм цієї статті, а також невідповідність до норм Закону «Про статус Документ сформований в системі «Електронний суд» 16.12.2024 4 депутатів місцевих рад».
При цьому, положеннями пункту 5 частини першої статті 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», визначено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися, зокрема, такого правила етики: не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад.
Вказана норма є імперативною, оскільки встановлює обов`язок депутата не допускати образливих висловлювань. Саме із зазначеної норми походять положення статті 46 Кодексу «Правила поведінки в соціальних мережах», оскільки одним зі способів публічних виступів є і висловлювання в соціальних мережах.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Обухівської міської ради Київської області від 10 жовтня 2024 року № 1366-63-VIII "Про затвердження Кодексу етичної поведінки та доброчесності Обухівської міської ради Київської області, її виконавчого комітету та структурних підрозділів" є таким, що розроблений та прийнятий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Поряд із цим, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя О. В. Епель

(Повний текст постанови складено 13.03.2026)