ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 р.	Справа № 638/17941/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Войтенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Хайкін В.М., м.Харків, повний текст складено 13.03.2026 по справі № 638/17941/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України , ОСОБА_2 
про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач 1), Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі – відповідач 2), в якому просив суд:
скасувати постанову серії ББА №110829 від 20.09.2024 року, винесену оперуповноваженим Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн і закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; 
скасувати постанову серії ББА №110830 від 20.09.2024 року, винесену оперуповноваженим Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн і закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що оскаржувані постанови підлягають скасуванню у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та порушенням порядку накладення адміністративного стягнення. Позивач зазначав, що положення Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС №515 від 07.12.2009, стосуються виключно порядку визначення, оформлення і затвердження маршруту РСЦ МВС, а не обов`язків екзаменатора під час складання іспиту. Кожен із іспитів тривав більше 20 хвилин, що відповідає вимогам Інструкції, а екзаменатор діяв у межах дискреційних повноважень. Крім того, спірні постанови винесені одночасно одним органом за однією статтею, тому накладення двох окремих штрафів суперечить положенням частини другої статті 36 КУпАП..
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 11.03.2026 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення:
скасовано постанову серії ББА №110829 від 20.09.2024 року, винесену оперуповноваженим Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Бердніковим В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення;
скасовано постанову серії ББА №110830 від 20.09.2024 року, винесену оперуповноваженим Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Бердніковим В.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн;
провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що пункти 13, 15 розділу ІІІ Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС від 07.12.2009 №515, на порушення яких посилається відповідач в оскаржуваних постановах, регламентують порядок визначення маршрутів для практичного іспиту та порядок їх оформлення у вигляді схеми. Зазначені пункти адресовані ТСЦ МВС та РСЦ МВС як організаційним структурам, що визначають та затверджують маршрути, а не екзаменатору, який приймає практичний іспит, тому позивач як екзаменатор об`єктивно не міг порушити вимоги зазначених пунктів, оскільки вони не встановлюють обов`язків для екзаменатора під час проведення іспиту. Водночас пункт 22 розділу ІІІ Інструкції передбачає наявність у екзаменатора дискреційних повноважень щодо порядку проведення іспиту за умови дотримання мінімальної тривалості, а саме 20 хвилин на вулично-дорожній мережі, щ обуло дотримано позивачем. Таким чином, відповідачем не доведено наявності у діях позивача об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, суд першої інстанції констатував, що винесення двох постанов, які розглядались одним і тим же органом, за частиною 2 статті 127-4 КУпАП суперечать вимогам частини 2 статті 36 КУпАП. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 11.03.2026 у справі №638/17941/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що відеофіксацією складання іспиту кандидатами у водіїв було встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді адміністратора ТСЦ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, порушив порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортних засобом, а саме: іспит було завершено раніше кінця маршруту, що становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 127-4 КУпАП. 20.09.2024 за двома встановленими фактами вчинення позивачем правопорушення майором поліції Бердніковим В.В. були винесені постанови про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн за кожне правопорушення. Скаржник наголосив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, тому рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. 
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого він вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, такою, що не містить належних аргументів для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Зазначив, що позивач як екзаменатор об`єктивно не міг порушити вимоги Інструкції про порядок приймання іспитів, оскільки нею встановлені норми, адресовані організаційним структурам, а не обов`язки для екзаменатора під час проведення іспиту. Крім того, скаржник жодним чином не спростував висновки суду щодо порушення порядку накладення стягнення. 
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.03.2026 належним чином відповідно до вимог частини першої-другої статті 268 КАС України шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження, призначення апеляційного розгляду та повістки про виклик у судове засідання, призначене на 13.04.2026 об 11:30, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа, оголошенням про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, телефонограмами.
Представник Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та Бердніков Віталій Вікторович у судовому засіданні підтримували доводи апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги скарги в повному обсязі. Представник позивача просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
V. Обставини, встановлені судом.
Матеріалами справи встановлено, що постановою від 20.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №110829, винесеною оперуповноваженим Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України майором поліції Бердніковим Віталієм Вікторовичем, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 06.08.2024 о 12 год. 56 хв., м. Харків, вул. Шевченка, 8, будучи посадовою особою, а саме адміністратором ТСЦ 6341 РСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях порушив порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, а саме під час практичного іспиту на ТЗ водія іспит було завершено раніше кінця маршруту, чим порушив вимоги п.п.13, 15 розділу 3 Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС № 515 від 07.12.2009 року.
Окрім цього, постановою від 20.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №110830, винесеною оперуповноваженим Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України майором поліції Бердніковим Віталієм Вікторовичем, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 08.08.2024 о 15 год. 47 хв., м. Харків, вул. Шевченка, 24, будучи посадовою особою, а саме адміністратором ТСЦ РСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях порушив порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, а саме під час практичного іспиту на ТЗ водія іспит було завершено раніше кінця маршруту, чим порушив вимоги п.п. 13, 15 розділу 3 Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС № 515 від 07.12.2009 року.
Не погодившись із зазначеними постановами про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся з позовом до суду. 
VІ. Позиція суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (по тексту – КУпАП).
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У силу вимог статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (пункт 1 частини першої статті 247 КУпАП).
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з абзацом другим пункту 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтею 127-3 КУпАП поліцейськими підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту внутрішньої безпеки, а за частинами першою і другою статті 127-4 КУпАП поліцейськими підрозділу Департаменту внутрішньої безпеки, за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною другою статті 127-4 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.
Частиною другою статті 127-4 КУпАП передбачено, що порушення посадовими особами територіальних сервісних центрів Міністерства внутрішніх справ України встановленого порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами або видачі посвідчення водія тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення встановленого порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами або видачі посвідчення водія. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, наказом начальника відділу юридичного забезпечення РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 08.04.2024 №2/32/309-кп ОСОБА_1 , адміністратора територіального сервісного центру №6341 (на правах відділу м. Харків) регіонального сервісного центру ТСЦ МВС в Харківській області (філія ГСЦ МВС), переведено на рівнозначну посаду адміністратора територіального сервісного центру №6341 (на правах відділу, м. Харків) регіонального сервісного центру ТСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ТСЦ МВС), з 11.04.2024.
Відповідно до посадової інструкції державного службовця, з якою ОСОБА_1 ознайомлений 11.04.2024, адміністратор територіального сервісного центру №6341 (на правах відділу, м. Харків) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) є екзаменатором з приймання практичних іспитів для отримання права керування транспортними засобами. 
За змістом оскаржуваних постанов підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало порушення останнім порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортним засобом, а саме: завершення практичних іспитів раніше кінця маршруту, що є порушенням пунктів 13, 15 розділу ІІІ Інструкції №515.
Інструкція про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затверджена наказом МВС від 07.12.2009 №515 (по тексту – Інструкція №515), встановлює порядок приймання іспитів для отримання особами права керування транспортними засобами, оформлення, видачі, обміну, повернення, зберігання, анулювання та знищення національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія) територіальними сервісними центрами МВС (далі - ТСЦ МВС).
Згідно з пунктом 13 розділу ІІІ Інструкції №515 для приймання практичного іспиту на вулично-дорожній мережі ТСЦ МВС визначає декілька маршрутів для перевірки навичок керування транспортними засобами відповідної категорії. Довжина маршруту повинна врахувати елементи, що дають можливість перевірити навички керування транспортним засобом.
Відповідно до пункту 15 розділу ІІІ Інструкції №515 маршрути оформляються у вигляді схеми розміром 210 Ч 294 мм (формат А4). Кожному маршруту присвоюється порядковий номер. На схемі маршруту повинні позначатися категорії транспортних засобів, на яких за цими маршрутами складаються практичні іспити, та відображатися:
1) початок та кінець маршруту, лінія маршруту;
2) технічні засоби регулювання дорожнього руху (дорожні знаки, дорожня розмітка, транспортні огородження, світлофори дорожні тощо);
3) залізничні переїзди (за наявності);
4) інші необхідні позначення.
Маршрути для приймання практичного іспиту затверджуються наказом РСЦ МВС та оприлюднюються на вебсайті ГСЦ МВС.
Отже, наведеними нормами Інструкції врегульовано порядок визначення, оформлення та затвердження маршруту для приймання іспиту, обов`язки екзаменатора під час складання іспиту вказані положення Інструкції не містять.
З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом начальника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (Філія ГСЦ МВС) затверджено маршрути для перевірки навичок керування транспортними засобами на вулично-дорожній мережі ТСЦ № 6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, зокрема маршрут №1 для перевірки навичок керування транспортними засобами категорії «В» (а.с.82-87, т.2).
Колегією суддів досліджено відеофайли, на яких зафіксовано проведення практичних іспитів ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
З відеофайлу, що міститься на оптичному диску MAP629YG28025139 встановлено проходження кандидатом у водії ОСОБА_3 практичного іспиту на право керування транспортними засобами категорії В на вулично-дорожній мережі за маршрутом №1, що було озвучено екзаменатором до почату іспиту та зафіксовано в екзаменаційному листі (а.с.59, т.2). Закінчення вказаного іспиту відбулось за командою екзаменатора про зупинку.
З відеофайлу, що міститься на оптичному диску MAP629YG28025141 встановлено проходження кандидатом у водії ОСОБА_4 практичного іспиту на право керування транспортними засобами категорії В на вулично-дорожній мережі за маршрутом №1, що було озвучено екзаменатором до почату іспиту. Закінчення вказаного іспиту відбулось за командою екзаменатора про зупинку.
Разом з тим, надані та досліджені судом відеофайли не підтверджують, що закінчення вказаних вище практичних іспитів відбулось до кінця затвердженого маршруту. Будь-яких інших доказів щодо завершення практичних іспитів раніше кінця маршруту, що, на думку відповідача, є порушенням порядку приймання іспитів, до суду першої та апеляційної інстанції надано не було.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункти 13, 15 розділу ІІІ Інструкції №515, на порушення яких посилається відповідач в оскаржуваних постановах, адресовані ТСЦ МВС та РСЦ МВС як організаційним структурам, що визначають та затверджують маршрути, а не екзаменатору, який приймає практичний іспит, а тому позивач як екзаменатор об`єктивно не міг порушити вимоги зазначених пунктів, адже вони не встановлюють обов`язків для екзаменатора під час проведення іспиту. За таких обставин посилання в оскаржуваних постановах на порушення ОСОБА_1 , як екзаменатором, пунктів 13, 15 розділу ІІІ Інструкції №515 є необґрунтованим.
Іншого порушення позивачем порядку приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, окрім як завершення практичного іспиту раніше кінця маршруту, оскаржувані постанови не містять.
Крім того, пункт 16 розділу ІІІ Інструкції №515 передбачає, що у разі наявності обставин, що перешкоджають подальшому руху за маршрутом (транспортний затор, дорожні роботи, дорожньо-транспортна пригода тощо), допускається відхилення від маршруту з подальшим поверненням на нього або екзаменатор приймає рішення про продовження іспиту за іншим маршрутом. Вправи, у тому числі пов`язані із зміною напрямку руху за маршрутом, виконуються за чіткою командою екзаменатора.
Відповідно до пункту 22 розділу ІІІ Інструкції №515 тривалість практичного іспиту на майданчику для навчання з початкового керування повинна бути достатня для визначення вміння особи керувати транспортним засобом відповідної категорії безпечно для інших учасників дорожнього руху, але не менше 10 хвилин. Тривалість практичного іспиту на вулично-дорожній мережі повинна складати не менше 20 хвилин. Загальна тривалість практичного іспиту на майданчику для навчання з початкового керування та в умовах дорожнього руху не повинна перевищувати 60 хвилин.
З наданих відповідачем відеофайлів судом встановлено, що позивачем було дотримано вимогу щодо тривалості практичного іспиту не менше 20 хвилин: щодо кандидата ОСОБА_3 – початок іспиту о 12:35, закінчення іспиту о 12:56; щодо кандидата Коломієць А.С. – початок іспиту о 15:21, закінчення іспиту о 15:47.
Таким чином, суд першої інстанції правильно констатував про недоведеність відповідачем наявності у діях позивача об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 127-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Надані відповідачем докази не спростовують доводи позивача. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Таким чином, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідними доказами. 
При цьому, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Отже, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.
У силу вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Таким чином, встановлені судом апеляційної інстанції обставини та досліджені докази в їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 127-4 КУпАП.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 127-4 КУпАП, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача.
Крім того, частиною другою статті 36 КУпАП встановлено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Враховуючи, що справи про адміністративне правопорушення розглядались одним і тим же органом (Харківським управлінням Департаменту внутрішньої безпеки НПУ), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача з накладення адміністративних стягнень за кожне правопорушення окремо суперечать вимогам частин другої статті 36 КУпАП.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що спірні постанови є протиправними та підлягають скасуванню, з закриттям справи про адміністративне правопорушення.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.03.2026 по справі № 638/17941/24 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено 13.04.2026 року