ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2026 р. Справа№ 911/1944/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Буравльова С.І.
суддів: Андрієнка В.В. 
Шапрана В.В. 

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Асанара"
на рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2025 р. (повний текст складено 01.12.2025 р.)
у справі № 911/1944/25 (суддя - Заєць Д.Г.)
за позовом Офісу Генерального прокурора
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асанара"
про стягнення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Офіс Генерального прокурора звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асанара" про стягнення штрафу у розмірі 93474,06 грн за невиконання зобов`язань за договором.
Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору про закупівлю товарів за державні кошти № 11/24-05 від 06.11.2024 р. не виконав свої зобов`язання щодо вчасної поставки товару.
Рішенням Господарського суду Київської області від 18.11.2025 р. у справі № 911/1944/25 позов Офісу Генерального прокурора задоволено повнстю.
Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Асанара" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що після підписання договору він розпочав виконання зобов`язань, а саме, звернувся з відповідними запитами до офіційних постачальників товару, провів листування з метою отримання підтвердження можливості поставки у строки, передбачені договором, здійснював пошук альтернативних постачальників. У відповідь на звернення було отримано офіційні листи, які підтвердили відсутність на складі необхідних моделей товару та відсутність можливості поставки у встановлені договором строки. Відповідач намагався виконати умови договору та поставити товар, але зіткнувся з неможливістю виконання договору через відсутність товару на українському ринку та неможливістю його закупівлі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Асанара" у справі № 911/1944/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Асанара", вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
26.12.2025 р. від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Копію ухвали від 15.12.2025 р. у справі № 911/1944/25 учасникам справи було доставлено до електронних кабінетів 15.12.2025 р., доказом чого є довідки про доставку електронного документа від 23.12.2025 р., що містяться в матеріалах справи. 
Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала від 15.12.2025 р. у справі № 911/1944/25 оприлюднена у реєстрі 16.12.2025 р.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення строків на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.
06.11.2024 р. за результатами проведеної процедури закупівлі UA-2024- 10-16-010721-a (моноблоки (ДК 021:2015:30210000-4: Машини для обробки даних (апаратна частина)) між Офісом Генерального прокурора (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Асанара" (далі - постачальник) було укладено договір №11/24-05 про закупівлю товарів за державні кошти (далі договір).
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується у 2024 році поставити і передати у власність замовнику моноблоки за кодом ДК021:2015:30210000-1 "Машини для обробки даних (апаратна частина)" (далі - товар), а замовник - прийняти та оплатити товар на умовах та в порядку, визначених цим договором. 
Згідно з п. 1.2 договору характеристики товару (найменування, асортимент, одиниці вимірювання, загальна кількість, ціна за одиницю та загальна вартість), що підлягає поставці за цим договором, визначено у специфікації (додаток № 1).
Як передбачено п. 3.1 договору, загальна сума цього договору визначається на підставі специфікації (додаток № 1) та становить 311580,20 грн, у тому числі ПДВ 51930,03 грн.
У відповідності до п. п. 4.1, 4.2 договору розрахунки за договором здійснюються замовником за фактично поставлений товар після завершення поставки. Оплата вартості поставленого товару здійснюється замовником протягом 7 (семи) робочих днів з моменту передачі йому у власність товару на підставі рахунку та підписаної сторонами видаткової накладної.
Згідно п. 5.1 договору строк поставки товару - до 20.12.2024 р. (згідно з заявками замовника). 
Умови поставки - протягом 1 (одного) календарного дня з дня подання заявки замовником (п. 5.2 договору).
За п. 8.5 договору повне невиконання постачальником зобов`язань, визначених у цьому договорі (невиконання договору взагалі, також коли постачальник не приступив до виконання зобов`язань протягом передбачених договором строків (термінів), відмову від договору тощо, тобто, коли замовник за результатами бездіяльності/неналежних дій постачальника зовсім не отримав передбаченого предметом договору), постачальник зобов`язаний сплатити на користь замовника штраф у розмірі 30% вартості товару (сума договору). 
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2024 р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 13.1 договору).
13.12.2024 р. позивач направив на адресу відповідача заявку № 34/1/2-43ВИХ-24 про здійснення поставки згідно з п. 5.1 договору, а саме: товару - моноблоків в кількості 20 одиниць в термін - до 20.12.2024 р.
Проте відповідачем не було виконано зобов`язань за укладеним договором щодо поставки товару.
23.12.2024 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 34/2-61 ВИХ-24 з вимогою оплатити штраф, передбачений п. 8.5 договору у розмірі 93474,06 грн. 
Вказана претензія залишена була відповідачем без відповіді та задоволення. 
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не виконав свої зобов`язання за укладеним договором щодо поставки товару, у зв`язку з чим йому нараховано штраф. Відповідач вважає, що ним було вжито всі заходи для виконання умов укладеного договору в частині поставки товару, але через відсутність товару на українському ринку та неможливість його закупівлі, що підтверджується офіційними відповідями від Товариства з обмеженою відповідальністю «Леново Юкрейн» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Елко», товар не було поставлено.
За змістом ст. 193 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Пунктами 5.1, 5.2 укладеного договору сторони погодили, що строк поставки товару - до 20.12.2024 р. (згідно з заявками замовника). Умови поставки - протягом 1 (одного) календарного дня з дня подання заявки замовником.
Вбачається, що у визначений укладеним договором строк та згідно із заявкою позивача № 34/1/2-43ВИХ-24 від 13.12.2024 р. відповідачем не було поставлено товар.
Статтею 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. 
Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.
За п. 8.5 договору повне невиконання постачальником зобов`язань, визначених у цьому договорі (невиконання договору взагалі, також коли постачальник не приступив до виконання зобов`язань протягом передбачених договором строків (термінів), відмову від договору тощо, тобто, коли замовник за результатами бездіяльності/неналежних дій постачальника зовсім не отримав передбаченого предметом договору), постачальник зобов`язаний сплатити на користь замовника штраф у розмірі 30% вартості товару (сума договору). 
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Так, у матеріалах справи відсутні доказів поставки відповідачем позивачу товару у строки, визначені умовами укладеного договору, а саме - до 20.12.2024 р. 
Враховуючи те, що відповідачем порушено умови укладеного договору, зокрема, не здійснено поставку товару, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 93474,06 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Разом з цим, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач звернувся з клопотанням про зменшення розміру неустойки.
Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач посилався на те, що розмір штрафу, нарахований позивачем, є неспівмірним і має бути зменшений.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.07.2018 р. у справі № 924/1089/17, від 22.01.2019 р. у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 р. у справі № 912/1703/18, від 06.11.2019 р. у справі № 917/1638/18.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК України.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.
При цьому, категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у статті 551 ЦК є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей спрямовані на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому, як зауважила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50%, тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до норм частин першої, другої статті 233 ГК та частини третьої статті 551 ЦК, тобто в межах судового розсуду. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.07.2023 р. у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 р. у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 р. у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 р. у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 р. у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 р. у справі № 902/919/22, від 14.02.2024 р. у справі № 910/3015/23, від 04.06.2025 р. у справі № 910/5992/24.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Норми чинного законодавства України не містять вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру штрафних санкцій, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки відповідно до норм статті 551 ЦК є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанови Верховного Суду від 16.10.2018 р. у справі № 910/22964/17, від 03.07.2019 р. у справі № 917/791/18, від 13.05.2019 р. у справі № 904/4071/18, від 11.07.2023 р. у справі № 914/3231/16, від 15.11.2023 р. у справі №910/1266/23).
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені, штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені, штрафу.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі № 925/577/21.
Враховуючи викладене, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для зменшення розміру штрафу, нарахованого позивачем у даній справі.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2025 р. у справі № 911/1944/25 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Асанара" задоволенню не підлягає. 
Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства. 
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Асанара" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2025 р. у справі № 911/1944/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Асанара".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов 

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран