Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року Справа№200/932/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:

10.02.2026 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему “Електронний суд”, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо ненадання ОСОБА_1 достовірної, точної та повної інформації на письмові запити від 22.01.2026 та від 02.02.2026, зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області повторно розглянути та надати ОСОБА_1 достовірну, точну та повну інформацію на його письмові запити ід 22.01.2026 та від 02.02.2026, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що надана відповідачем відповідь на звернення позивача не відповідає вимогам пункту 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки позивачем запитувалася інформація саме про середній розмір додаткових видів грошового забезпечення (надбавки про специфічні умови проходження служби) та премій, отриманих за листопад 2019року поліцейськими за посадою старший дільничний офіцер поліції по Бахмутському районному відділу поліції ГУНП в Донецькій області, та в цілому по Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області. Позивач не погоджується з відмовою відповідача, оскільки вважає, що нею порушено право позивача на отримання в подальшому відповідної довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку його пенсії, а відтак позивач позбавлений можливості своєчасно і в повному обсязі отримувати пенсію на належному рівні.
Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов у якому вказав, що запитувана позивачем інформація не підпадає під критерії публічності, оскільки для її підготовки необхідно провести додатковий змістовний аналіз та іншу аналітичну роботу. Також вказав, що відповідачем не порушено право позивача на довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, оскільки позивач звернувся до ГУНП саме із запитами про надання публічної інформації, а не із заявою про видачу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії.
Ухвалою від 16.02.2026 вирішено відкрити провадження в адміністративній справі, призначити до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.
22.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області із запитом про надання публічної інформації з проханням надати довідку про середній розмір додаткових видів грошового забезпечення (надбавки про специфічні умови проходження служби) та премій, отриманих за листопад 2019 року поліцейськими за посадою старший дільничний офіцер поліції по Бахмутському районному відділу поліції ГУНП в Донецькій області та в цілому по Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області. 
У відповідь на зазначений вище запит відповідач листом від 02.02.2026 надав позивачеві інформацію про фактичний розмір нарахованої надбавки та премії, отриманих за листопад 2019 року за посадою «старший дільничний офіцер поліції» по Бахмутському районному відділу поліції ГУНП в Донецькій області та в цілому по Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області. 
02.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області із повторним запитом про надання публічної інформації, у якому, зокрема наголосив про подання запиту щодо середнього, а не фактичного розміру додаткових видів грошового забезпечення (надбавки про специфічні умови проходження служби) та премій, отриманих за листопад 2019 року поліцейськими за посадою «старший дільничний офіцер поліції». З посиланням на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив повторно опрацювати вказаний запит та надати повну і достовірну інформацію саме про середній розмір додаткових видів грошового забезпечення (надбавки про специфічні умови проходження служби) та премій, отриманих за листопад 2019 року поліцейськими за посадою «старший дільничний офіцер поліції» по Бахмутському районному відділу поліції ГУНП в Донецькій області, та в цілому по Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області. 
Листом від 06.02.2026 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що інформація відносно розміру грошового забезпечення поліцейських може бути надана у тому вигляді, в якому вона зберігається або відображається у відповідних, передбачених законодавством формах. Повідомлено, що визначення середнього розміру грошового забезпечення (премії, доплат, надбавок, підвищень) поліцейським будь якими статистичними звітами або правовими актами не передбачено. У зв`язку з чим, надати довідку про середній розмір додаткових видів грошового забезпечення (надбавки про специфічні умови проходження служби) та премії, отриманих за листопад 2019 року за посадою «старший дільничний офіцер поліції» по Бахмутському районному відділу поліції ГУНП в Донецькій області та в цілому по Головному управлінню Національної поліції в Донецькій області не вбачається можливим. 
Не погодившись з результатом розгляду запиту на публічну інформацію, позивач оскаржив бездіяльність відповідача до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України “Про інформацію” кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України “Про доступ до публічної інформації”.
Згідно із статтею 1, пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України “Про доступ до публічної інформації” публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Згідно з частиною 1 та 2 статті 19 Закону України “Про доступ до публічної інформації” запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 20 Закону України “Про інформацію” визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом (ч. 1 Закону).
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України “Про доступ до публічної інформації” публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 20 Закону України “Про доступ до публічної інформації” розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Положеннями статті 23 Закону України “Про доступ до публічної інформації” встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, в пункті 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 “Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації” зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі “Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary” (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.
З наведеного слід дійти висновку, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/105/20 від 10.12.2020, Суд зазначив, що розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована /відображена на матеріальних носіях. Вжиття заходів для того, щоби створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації. Тому розпорядник не може нести тягар відповідальності за ненадання запитувачу інформації, якої нема в його володінні.
Оцінивши надані відповідачем відповіді, суд дійшов висновку, що відповідачем виконані вимоги Закону України Про доступ до публічної інформації та надано запитувану інформацію в об`ємі, в якому володіє відповідач як розпорядник.
Посилання позивача на те, що відповідачем не надана конкретна інформація із зазначенням середнього розміру складових грошового забезпечення є безпідставними, оскільки такі вимоги вимагають створення нової інформації, що не передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації».
При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості скористатись своїм правом та звернутись із заявою щодо підготовки довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно з частиною першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Покровськ, вул. Мандрика, б. 7; ЄДРПОУ 40109058) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя В.С. Дмитрієв