Справа № 643/9689/17
Провадження № 2/643/98/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 Салтівський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Мельникової І.Д.,
за участю секретаря Шалі А.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування за законом,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просила ухвалити рішення суду про усунення гр. ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 та інше майно, що входить до складу спадщини, як особу, яка навмисно перешкоджала складанню заповіту та ухилялась від допомоги спадкодавцю, що перебуває у безпорадному стані через тяжку хворобу.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що її мати, ОСОБА_4 , з 1988 року була зареєстрована та проживала у будинку по АДРЕСА_1 , який у 2004 році на підставі договору дарування був оформлений у її власність. Позивач також тривалий час була зареєстрована за цією адресою разом із сином, однак фактично проживає і працює в КНР. Відповідач ОСОБА_5 неналежно ставився до матері, не забезпечував сім`ю, витрачав кошти переважно на себе та свою доньку, а під час тяжкої хвороби матері (з 2015 року) не надавав їй належної допомоги, водночас змушуючи працювати. Мати проходила тривале лікування, у тому числі оперативне, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в медичному закладі. Того ж дня її тіло було кремоване, і лише після цього відповідач повідомив позивача про смерть, не надавши можливості попрощатися та не погодивши поховання. Згодом він ініціював оформлення спадщини, хоча факт шлюбу з померлою є сумнівним. При цьому відповідач претендує на майно, яке належало матері на праві особистої власності. Позивач прийняла спадщину як спадкоємець першої черги та звернулася до нотаріуса. Після приїзду вона встановила, що про смерть матері ніхто не був повідомлений, а також виявила зникнення цінних речей, у зв`язку з чим звернулась до правоохоронних органів. Після цього відповідач вчинив конфлікт із застосуванням насильства, внаслідок чого позивач була госпіталізована. Крім того, зі слів матері та її листування стало відомо, що вона мала намір скласти заповіт на користь позивача та її дітей, однак відповідач перешкоджав цьому, обмежував її в коштах, не допускав нотаріуса та чинив психологічний тиск. Таким чином, позивач вважає, що відповідач умисно перешкоджав складанню заповіту та створив умови для спадкування за законом, безпідставно претендуючи на майно матері. У зв`язку з цим, відповідно до ст.1224 ЦК України, він може бути усунений від права на спадкування.
29.01.2018 відповідачем був поданий зустрічний позов, до ОСОБА_3 в якому він просив усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову зазначив, що перебував у шлюбі зі ОСОБА_4 з 29.01.2011 року та проживав із нею однією сім`єю. За його твердженням, у період тяжкої хвороби дружини він самостійно забезпечував її лікування, догляд, придбання ліків, оплату медичних процедур та операцій, що підтверджується медичними документами. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок у м. Харкові. Іншим спадкоємцем є її дочка – ОСОБА_3 , яка, за словами відповідача, тривалий час проживає за кордоном та фактично не брала участі у догляді, лікуванні та матеріальному забезпеченні матері. Крім того, відповідач зазначає, що позивач незаконно заволоділа частиною його майна та виселила його з житла, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження. Позивач ухилялася від надання допомоги матері, яка перебувала у безпорадному стані через тяжку хворобу, що є підставою для усунення її від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України. 
29.09.2023 відповідач за первісним позовом подав відзив на позовну заяву, уякому у задоволенні первісного позову просив відмовити. Зазначив, що з 2007 проживав зі спадкодавцем в цивільному шлюбі, а з 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_4 та проживав із нею до самої смерті. ОСОБА_3 з 2007 по 2011 рік свою матір не відвідувала, виїхала на постійне проживання до Китайської Народної Республіки і з того часу до смерті матір не провідувала, не допомагала їй, надсилала матері не потрібні їй речі, відповідач підтверджує лише отримання 100 доларів США напередодні смерті. Відповідач стверджує, що саме він забезпечував лікування та догляд за дружиною під час її тяжкої хвороби, ніс значні фінансові витрати, що підтверджується медичними документами. Натомість позивач, за його словами, тривалий час проживала за кордоном і не брала участі у догляді та матеріальному забезпеченні матері.Також відповідач заперечує твердження позивача щодо перешкоджання у складанні заповіту та зазначає, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що відповідач, маючи на меті отримати спадкове майно, умисно перешкоджав спадкодавцеві скласти заповіт на користь позивача. З огляду на викладене, відповідач вважає, що відсутні підстави для його усунення від права на спадкування.
03.10.2024 від позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що ОСОБА_4 постійно працювала та мала постійний власний дохід, їй оплачувались лікарняні, надавалась допомога з місця роботи, донька відправляла матері і гроші і речі, тому підтримує свої позовні вимоги .
Ухвалою суду від 11.09.2023 прийнято до провадження цивільну справу та прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 12.03.2026 заяву ОСОБА_3 задоволено, ухвалено проводити судові засідання за її участю в режимі відеоконференції. В ухвалі роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Позивач у призначений час до відеоконференції не приєдналась.
Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, у задоволенні первісного позову просили відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Мати позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.07.1988 року. Позивачка, ОСОБА_3 , була зареєстрована за цією ж адресою з 26.07.1988 по 07.02.2003 та з 21.07.2011 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 29 січня 2011 року зареєстрували шлюб у Московському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №57.
31.08.2004 року на підставі договору дарування (реєстр №6286 від 17.08.2004 року, нотаріус Гончаренко В.Ю.) житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 був внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Харкові Харківської області.
Відповідний актовий запис про смерть складено 19 січня 2017 року за № 1054.
Згідно листа-відповіді Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України від 18.01.2017 №02012148, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на стаціонарному лікуванні в клініці Інституту з 10.01.2017 по 18.01.2017 у відділенні функціональної нейрохірургії та пароксизмальних станів (історія хвороби №81). Направлена за направленням Харківської міської поліклініки №20 для обстеження. У документі зазначено, що на підставі анамнезу, клінічних та рентгенологічних досліджень пацієнтці встановлено діагноз: гігантська метастатична внутрішньомозкова пухлина правої лобної долі з ростом у базальні ганглії та мозолисте тіло, лівостороння спастична геміплегія, діенцефально-катобалічний синдром, метастаз меланоми в печінку. Документ містить відомості про проведену консервативну терапію та операцію 16.01.2017: мікрохірургічне субтотальне видалення пухлини з використанням УЗ-навігації та хемолюмінесцентної діагностики, встановлення датчика внутрішньочерепного тиску. Вказано, що пацієнтка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 після післяопераційної коми. Патолого-анатомічний висновок підтверджує наявність меланоми головного мозку. Тіло видано чоловіку для поховання відповідно до законодавства України. Документ також містить відомості про постійну присутність чоловіка пацієнтки під час лікування та його участь у прийнятті рішень щодо медичних процедур.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , зазначила, що зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що остання зазначала про намір передати своє майно доньці, яку вона вважала своєю спадкоємицею, не допускала думки, що її чоловік може претендувати на належне їй майно. Їй відомо, що між ОСОБА_4 та її донькою були нормальні стосунки. Донька надавала їй матеріальну допомогу, присилала кошти на лікування. Свідок повідомила, що востаннє бачила ОСОБА_4 приблизно восени 2016 року. Оскільки вони проживали у сусідніх будинках, періодично зустрічалися на вулиці. У зазначений період свідку стало відомо, що ОСОБА_4 було проведено одну операцію. В цей час донька ОСОБА_7 перебувала в ОСОБА_8 подруга розповідала, що донька допомагає грошима, але які суми і скільки разів висилала донька їй не відомо. Стосунки подруги з чоловіком вони не обговорювали, але ОСОБА_4 виглядала пригніченою. Їй не відомо, які суми витрачав чоловік ОСОБА_4 на її лікування. Свідок зазначила, що була знайома з ОСОБА_4 ще до її одруження, а спілкування між ними відбувалося переважно за відсутності її чоловіка.
Свідок ОСОБА_9 , зазначила, що до війни вона працювала разом із ОСОБА_1 протягом приблизно 12–13 років та перебувала у нього в підпорядкуванні. Їй було відомо, що ОСОБА_3 є донькою дружини ОСОБА_1 . За словами свідка, між ОСОБА_1 та дружиною були хороші стосунки, він допомагав їй і в роботі, супроводжував свою дружину до медичних закладів, водив її на обстеження, займався приготуванням їжі та здійснював догляд за нею. Свідок повідомила, що дружина ОСОБА_1 проходила лікування, зокрема перебувала в лікарні, і всі витрати на лікування оплачував ОСОБА_1 . Також їй відомо, що він планував здійснити ремонт, однак усі наявні кошти були витрачені на лікування дружини. ОСОБА_1 брав грошові кошти на роботі з подальшим їх поверненням. Свідку відомо, що ОСОБА_10 проживала в ОСОБА_11 , тривалий час не приїжджала, не надавала матеріальної допомоги матері. Також свідок повідомила, що до 2017 року дружина ОСОБА_1 , пересувалася самостійно, потім потрапила до лікарні. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що він самостійно здійснював догляд за дружиною та вирішував усі питання, пов`язані з її лікуванням.
Свідок ОСОБА_12 повідомив, що він знайомий із ОСОБА_13 ще з 1990-х років у зв`язку зі спільною роботою. З 2007 року вони підтримують дружні стосунки та є сусідами. Свідок зазначив, що про ОСОБА_3 він чув раніше, однак особисто бачив її лише один раз. У родині ОСОБА_1 були нормальні, спокійні сімейні стосунки, сварок не було. Зі слів свідка, після переїзду ОСОБА_1 почав займатися облаштуванням будинку та ремонтом. За наявною у свідка інформацією, ОСОБА_10 розійшлась зі своїм чоловіком, знайшла іншого та виїхала до Китаю. Свідок зазначив, що вперше особисто побачив ОСОБА_10 у 2017 році після її повернення. За словами свідка, стосунки між ОСОБА_1 та його дружиною були нормальними. При цьому ОСОБА_1 не дуже розповідав щодо стану здоров`я дружини. Свідку відомо, що ОСОБА_14 позичав грошові кошти, у тому числі на роботі, оплачував лікування та операцію дружини, а також здійснював догляд за нею. Йому не відомо допомагав хтось ще чи ні. Крім того, свідок зазначив, що йому відомо про ситуацію, коли особисті речі ОСОБА_15 опинилися на вулиці, а замки в житлі були змінені.
Свідок ОСОБА_16 , повідомила, що перебуває у добрих стосунках із ОСОБА_1 , який є другом її чоловіка. Між ОСОБА_1 та його дружиною були добрі, спокійні стосунки. Зі слів свідка, подружжя разом відвідувало дачу та займалося ремонтними роботами. Дружина ОСОБА_15 тривалий час хворіла, ОСОБА_1 дуже переживав за стан здоров`я дружини, постійно перебував поруч із нею та самостійно здійснював догляд. Свідок зазначила, що, наскільки їй відомо, ОСОБА_14 докладав усіх зусиль для лікування дружини та її одужання. Питання складання заповіту, за словами свідка, у той період не обговорювалося, оскільки основна увага була зосереджена на лікуванні. Свідку відомо, що у дружини ОСОБА_1 є донька — ОСОБА_10 , яка проживає у ОСОБА_11 . Свідок бачила її після смерті матері. Їй не відомо чи присилала донька кошти матері, з розмов знає, що донька телефонувала матері та спілкувалась з нею. 
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.
Відповідно до постанови від 1 травня 2024 року у справі № 369/8751/20 Верховний суд сформував наступну правову позицію.
Частиною третьою статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Вказані висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21, від 16 березня 2023 року у справі № 185/6281/21, від 26 червня 2023 року у справі № 466/6613/20.
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за позовом заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанова Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 свідчать про те, що ОСОБА_1 здійснював постійний догляд за дружиною, супроводжував її до медичних закладів, організовував лікування та забезпечував його фінансування.
Водночас із показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що донька ОСОБА_3 також підтримувала матір, зокрема надавала їй матеріальну допомогу, у тому числі кошти на лікування, а також брала участь у вирішенні питань, пов`язаних із організацією лікування, навіть перебуваючи за кордоном. 
Таким чином, твердження про відсутність участі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у догляді та наданні допомоги ОСОБА_4 не знаходять свого підтвердження, а зібрані у справі докази, навпаки, свідчать про здійснення ними відповідної допомоги кожним у межах своїх можливостей.
На підтвердження своїх вимог, позивачі додали до позовів медичну документацію відносно ОСОБА_4 , проте, вочевидь ці докази самі по собі не доводять наявності підстав передбачених статтею 1224 ЦК України для усунення особи від спадкування.
Крім того, не проживання відповідачки ОСОБА_3 з померлою не є ухиленням від надання спадкодавцеві допомоги.
Отже, позивач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом по справі належних доказів на підтвердження наявності умов, передбачених ст. 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, не надали.
А тому суд приходить до висновку що позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141,263, 265 ЦПК України , суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування - відмовити.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування за законом - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 16.04.2026.

Суддя    І.Д. Мельникова