ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/103/25 пров. № А/857/34056/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року у справі за його позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя у І інстанції Качур Р.П.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 23 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2025 року Публічне акціонерне товариство «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» (далі – ПАТ «ЖЦПК») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення (далі – ППР) Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС) № 0543760409 від 23.12.2024, яким позивачу за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання/порушення строку зарахування податків до бюджету або державних цільових фондів за платежем «земельний податок з юридичних осіб» (далі – ЗП) нараховано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 802 677,55 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 року у справі №380/103/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ “ЖЦПК” не навело спростувань висновків контролюючого органу щодо несвоєчасної сплати товариством узгодженої суми податкового зобов`язання із ЗП за 2022 рік та за 2023 рік.
Доводи позивача щодо пропуску контролюючим органом встановленого законодавством строку для проведення камеральної перевірки податкових декларацій з плати за землю, поданих ПАТ “ЖЦПК” за 2015 та 2016 роки, суд вважав безпідставними, оскільки предметом камеральної перевірки було дослідження питання дотримання позивачем строків сплати узгоджених сум грошового зобов`язання з плати за землю відповідно до поданих ПАТ “ЖЦПК” податкових декларацій за звітні періоди 2022-го та 2023-го років. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ПАТ “ЖЦПК”, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення його позову у повному обсязі. 

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що наданими відповідачем роздруківками з ІКП підтверджено, що податковий борг за платежем ЗП в сумі 4 431 679,68 грн виник у ПАТ “ЖЦПК” протягом 2015-2016 років.
Наполягає на невірному застосуванню судом першої інстанції пункту 76.3 статті 76 та статті 102 ПК у частині застосування строків, протягом яких контролюючий орган вправі самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків.
Наголошує на тому, що позивачем було допущено порушення термінів сплати саме за деклараціями із земельного податку за 2015-2016 роки, а суми грошового зобов`язання по податкових деклараціях за 2022 та 2023 роки (зазначені в Акті перевірки) були сплачені вчасно, що підтверджується платіжними документами. 
Окрім того вважає, що з урахуванням граничних строків сплати узгоджених сум податкового зобов`язання з плати за землю за 2015 та 2016 роки на сьогодні закінчився граничний строк застосування штрафних (фінансових) санкцій до ПАТ «ЖЦПК» за порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання із ЗП. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ГУ ДПС було проведено камеральну перевірку ПАТ “ЖЦПК” щодо порушення термінів сплати (перерахування) земельного податку з юридичних осіб, за наслідками якої складено акт № 46665/13-01-04-12/00278801 від 05.11.2024 “Про результати камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб ПАТ “ЖЦПК”, податковий номер 00278801».
Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про встановлення порушення ПАТ “ЖЦПК” вимог пункту 287.3 статті 287 ПК у частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання із ЗП за 2022 рік у сумі 5 951 477,96 грн та за 2023 рік у сумі 3 606 592,26 грн.
З урахуванням висновків вказаного акту перевірки ГУ ДПС прийняло ППР №0543760409 від 23.12.2024, яким ПАТ “ЖЦПК” нараховано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК у сумі 802 677,55 грн. 
Не погоджуючись із вказаним ППР контролюючого органу, ПАТ “ЖЦПК” звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;
Приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами пункту 31.1 статті 31 ПК строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
У відповідності до п. 36.1 ст. 36 ПК податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.1 статті 36 ПК встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
За пунктом 36.4 статті 36 ПК виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Згідно із пунктом 36.5 статті 36 ПК відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Як передбачено пунктом 54.1 статті 54 ПК, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Приписами пункту 57.1 статті 57 ПК встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до пункту 87.9 статті 87 ПК у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. 
За правилами пункту 124.1 статті 124 ПК у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Станом на 15.09.2021 в ІКП ПАТ «ЖЦПК» по ЗП (код бюджетної класифікації 18010500) наявна заборгованість в сумі 4 431 679,68 грн, яка станом на день проведення перевірки залишалася непогашеною. 
При цьому позивач визнає вказаний податковий борг в сумі 4 431 679,68 грн, однак наполягає на тому, що такий виник протягом 2015-2016 років та наголошує, що ПАТ «ЖЦПК» було допущено порушення термінів сплати саме за деклараціями із земельного податку за 2015-2016 роки, а суми грошового зобов`язання по податкових деклараціях за 2022 та 2023 роки були сплачені своєчасно, що підтверджується платіжними документами. 
Оцінюючи такі доводи апелянта, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням приписів пункту 87.9 статті 87 ПК контролюючий орган правомірно зарахував кошти, внесені позивачем на погашення зобов`язань за податковими деклараціями із ЗП за 2022 та 2023 роки, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.
Відтак, зобов`язання за податковими деклараціями із ЗП за 2022 та 2023 роки залишились непогашеними, що давало підставу контролюючому органу для застосування штрафних (фінансових) санкцій на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК оспорюваним ППР.
Доводів щодо наявності арифметичних чи методологічних помилок при визначенні відповідачем самого розміру таки санкцій апеляційна скарга не містить.
Водночас суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у безпідставності доводів ПАТ “ЖЦПК” щодо пропуску ГУ ДПС встановленого приписами пункту 76.3 статті 76 та пункту 102.1 статті 102 ПК строку для проведення камеральної перевірки податкових декларацій з плати за землю, поданих ПАТ “ЖЦПК” за 2015 та 2016 роки, оскільки предметом камеральної перевірки, за результатами якої відповідач виніс ППР №0543760409 від 23.12.2024, було дослідження питання дотримання позивачем строків сплати узгоджених сум грошового зобов`язання з плати за землю відповідно до поданих ПАТ “ЖЦПК” податкових декларацій за звітні періоди 2022-го та 2023-го років. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року у справі №380/103/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар