Справа № 357/17510/24
Провадження № 2/357/2149/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

19 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Орєхова О.І.,
за участі секретаря – Кича М.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Глеваського В.В.,
представника відповідача КП БМР «ЖЕК № 6» – Ковбасюк-Бобрової А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «ЖЕК № 6», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортек» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року, адвокат Глеваський Віталій Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «ЖЕК № 6» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину,посилаючись на наступні обставини.
10.07.2024 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/8692/24 відкрито провадження за позовом КП БМР «ЖЕК № 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, встановлено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату і час судового засідання – 07.08.2024 о 10:30. 
26.07.2024 представником відповідача отримано на поштову адресу ухвалу суду від 10.07.2024.
29.07.2024 представником відповідача подано через підсистему «Електронний Суд» заяву про вступ до справи, клопотання про ознайомлення зі справою (в т.ч. через підсистему «Електронний Суд»).
30.07.2024 представнику відповідача надано доступ до матеріалів справи через підсистему «Електронний Суд».
Ознайомившись з позовною заявою та додатками до неї, з`ясовано, що підставою для стягнення заборгованості позивач визначає договір № 2 від 02.07.2021 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком ( АДРЕСА_1 ; дія договору – з 01.08.2021), по тексту Спірний правочин. Дослідження Спірного правочину дає підстави вважати, що особи, які його підписали (зі сторони співвласників будинку) не мали повноважень на його підписання, а відтак, оскільки мав місце дефект волевиявлення під час укладення договору з боку співвласників будинку, є підстави для визнання такого договору недійсним. 
Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
16.06.2020 між позивачем, як споживачем, та КП БМР ЖЕК № 6, як виконавцем, укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У ході справи № № 357/11130/21 з`ясовано Позивачем про існування Спірного правочину (у вересні 2021 року, після подання позову про визнання таким, що припинено, договору від 16.06.2020 № 6 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за участю ОСОБА_1 та КП БМР ЖЕК № 6 (наразі цей договір припинено). 
Спірний правочин порушує права ОСОБА_1 , як співвласника майна у багатоквартирному будинку, оскільки зі свого боку його не підписувала, про його існування дізналась після дати укладення Спірного правочину в рамках судової справи.
Спірний правочин порушує права ОСОБА_1 (позивача), зокрема, які визначено ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»: 
2) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; 
5) знайомитися з протоколами зборів співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), власними листками опитування, зведеною інформацією про результати голосування кожного із співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), а також за власний рахунок робити з них виписки і копії та отримувати їх копії в електронній формі. 
Підлягає належній правовій оцінці в судовому порядку протокол, який є підставою, з боку співвласників багатоквартирного будинку для укладення Спірного правочину. Такий протокол відсутній у розпорядженні ОСОБА_1 , про його існування позивач дізналась в межах судової справи № 357/11130/21.
У свою чергу, Позивач вжив заходів для отримання протоколу у відповідачів.
23.07.2022 на поштову адресу відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надсилалися адвокатські запити щодо отримання інформації, а саме належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують порядок скликання загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, докази повідомлень співвласників, належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують повноваження підписантів. Станом на дату подання цієї заяви відповіді на листи не отримано.
26.08.2022 на поштову адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надіслано адвокатський запит (повторно) щодо витребування вищевказаної інформації, алеза станом на дату подання цієї заяви відповіді на листи не отримано.
Предметом спору (за позовом) є визнання договору як правочину за участю Відповідачів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. 
Спірний правочин укладено без дотримання положень ЦК України, які регламентують укладення правочину, та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». 
Недодержання, в момент вчинення Спірного правочину з боку співвласників будинку, вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 Цивільного Кодексу України, призвело до порушення прав ОСОБА_1 (позивача позовом), а також мале місце недотримання, на момент укладення Спірного правочину, положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
02.07.2021 укладено Спірний правочин, ОСОБА_1 , як співвласник будинку, не підписувала Спірний правочин, також не повідомлялась належним чином (у порядку та в строки, що визначені Законом) участь у зборах співвласників будинку, на якому складено протокол, як підстава для укладення Спірного правочину.
01.08.2021 – дата, з якої визначено, що Спірний правочин набрав чинності. 23.09.2021 – відкрито провадження у справі № 357/11130/21 за позовом ОСОБА_1 до КП БМР ЖЕК № 6 про визнання таким, що припинено договору від 16.06.2020 № 6 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за участю ОСОБА_1 та КП БМР ЖЕК № 6. У рамках цієї справи з`ясовано Позивачем про існування Спірного правочину.
Просив суд у разі, якщо Суд вважатиме, що строк позовної давності пропущено, вважати вищезазначені причини поважними (наявність судової справи, де відбувався розгляд зустрічного позову) для його пропуску, визнати договір № 2 від 02.07.2021 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком ( АДРЕСА_1 ; строк дії договору – з 01.08.2021) за участю (та підписами) КП БМР ЖЕК № 6 (код ЄДРПОУ 19420911; місцезнаходження: 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Вернадського, 10) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , В.М. Гуляєвої, недійсним,застосувати наслідки недійсності до договору № 2 від 02.07.2021 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком ( АДРЕСА_1 ; строк дії договору – з 01.08.2021) за участю КП БМР ЖЕК № 6 (код ЄДРПОУ 19420911; місцезнаходження: 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Вернадського, 10) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та стягнути судові витрати з відповідачів, КП БМР ЖЕК № 6, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , В.М. Гуляєвої, на користь позивача, ОСОБА_1 ( т.1 а. с. 1-24 ).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2024 ( т. 1 а. с. 184-185 ), головуючим суддею визначено Бондаренко О.В. та матеріали передані для розгляду.
Після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України ( т. 1 а. с. 189 ), ухвалою судді Бондаренко О.В. було винесено ухвалу про залишення без руху позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «ЖЕК № 6» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину ( т. 1 а. с. 203-204 ).
Після усунення недоліків, що слугувало підставою для залишення виказаної позовної заяви, ухвалою судді Бондаренко О.В. від 20.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.02.2025 ( т. 2 а. с. 1-2 ).
Крім того, ухвалою судді Бондаренко О.В. від 20.01.2025 витребувано у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують порядок скликання загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , докази повідомлення співвласників про дату, час та місце загальних зборів, порядок проведення загальних зборів та підрахунку голосів щодо розгляду питання про підписання Договору № 2 від 02.07.2021 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком ( т. 2 а. с. 3-4 ).
04.02.2025 за вх. № 6575 судом отримано відзив від КП БМР «ЖЕК № 6» ( т. 2 а. с. 14-18 ), в якому просили відмовити в позові, оскільки доводи позивача не відповідають дійсності, а сам позов поданий з пропуском строку, який направлений позивачу ( т. 2 а. с. 20 ).
Крім того, 10.02.2025 судом отримано відзив від ОСОБА_2 , а 11.02.2025 від ОСОБА_3 ( т. 2 а. с. 21-22, 23-25), які сторона позивача просила залишити без розгляду, оскільки такі не були направлені стороні по справі.
Ухвалою суду від 08.04.2025 відмовлено у клопотання сторони позивач про зобов`язання відповідачів вчинити дії та вжиття заходів процесуального примусу ( т. 3 а. с. 119-121 ).
Ухвалою суду від 05.05.2025 залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортек» ( т. 3 а. с. 224-226 ).
16.05.2025 отримано відзиви на позовну заяву від ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 ( т. 4 а. с. 20-25 ), в яких просили відмовити позивачу в позові.
16.05.2025 від відповідача КП БМР «ЖЕК № 6» разом з клопотанням про долучення доказів надано Протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку: АДРЕСА_1 , проведених 22 червня 2021 року з переліком осіб та підписами останніх, які приймали участь та голосували по поставленим питанням ( т. 4 а. с. 29-37 ).
29.05.2025 судом отримано від відповідача ОСОБА_8 заяву про визнання позову ( т. 4 а. с. 40-41 ).
24.06.2025 судом отримано від представника позивача клопотання про залишення без розгляду відзивів на позовну заяву у зв`язку з недотриманням вимог ст. 178 ЦПК України ( т. 4 а. с. 78-85), не направлення відзиву іншим учасникам. 
Ухвалою суду від 24.06.2025 розглянута заява про відвід та вирішено відвести суддю Бондаренко О.В. від розгляду справи № 357/17510/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «ЖЕК № 6», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , товариства з обмеженою відповідальністю «Спортек» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину ( т. 4 а. с. 117-122 ).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2025 головуючим судде визначено Орєхова О.І. ( т. 4 а. с. 126-127 ), матеріали справи передані для розгляду.
Ухвалою судді від 27.06.2025 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «ЖЕК № 6», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортек» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 21 липня 2025 року ( т. 4 а. с. 132-133 ).
Протокольною ухвалою від 10.11.2025 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 09.12.2025 ( т. 5 а. с. 176-179 ).
Здійснено запити в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України щодо відповідачів, які були залучені попереднім складом суду ( т. 5 а. с. 181-189 ).
Отримано 30.12.2025 інформація на запит суду з Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів ( т. 6 а. с. 16-24 ).
В судовому засіданні 27.01.2026 представник позивача підтримав позовнім вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив вимоги задовольнити. Наголошував на тому, що збору співвласників були проведені з певними порушеннями.
Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні визнав та підтримав позовні вимоги позивача.
Представник відповідача КП БМР «ЖЕК № 6» Ковбасюк-Боброва А.І. заперечувала проти позовних вимог позивача, просила відмовити, оскільки спірний договір був укладений на підставі поданого протоколу загальних зборів співвласників, а КП БМР «ЖЕК № 6» в межах своєї компетенції не втручається в роботу створення, діяльності та легітимності ініціативної групи серед власників/співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 та не відповідає за проведення загальних зборів співвласників.
В даному судовому засіданні за клопотанням учасників, оголошено перерву до 10.03.2026 ( т. 6 а. с. 80-83, 84-86 ).
В судове засідання 10.03.2026 з`явились позивач та її представник, а також представник відповідача КП БМР «ЖЕК № 6».
Позивач в даному засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Також наголошувала на тому, що збори співвласників проведені з численними порушеннями, а тому договір № 2 від 02.07.2021 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком ( АДРЕСА_1 ; строк дії договору – з 01.08.2021) за участю (та підписами) КП БМР ЖЕК № 6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , повинен бути визнаний судом недійсним.
Інших доповнень не надходило.
Розглянуто судом інші клопотання, які надійшли від представника позивача до судового засідання ( 10.03.2026 ).
Інші учасники ( відповідачі ) в судове засідання 10.03.2026 не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином ( неодноразово ), але на час розгляду справи повернулися поштові конверти без вручення та без зазначення причин такого не вручення ( т. 6 а. с. 126-140 ), лише причина повернення та не вручення ОСОБА_5 вказано, як невірна адреса ( т. 6 а. с. 133).
Відповідно до трекінгу відстеження з Укрпошти вбачається, що вручення відповідачам не відбулося, причина вказана як закінчення встановленого терміну зберігання, лише відповідач ОСОБА_4 отримала.
Від відповідача ОСОБА_8 10.03.2026 за вх. № 15287 судом отримано клопотання про розгляд справи без його участі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Так, всі судові повістки направлялися судом на адресу реєстрації відповідачів згідно отриманих інформацій з Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ).
Враховуючи позицію викладену в постанові ВП ВС від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, суд приходить до висновку, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду.
До того ж, матеріали справи свідчать, що більшість відповідачів: ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зверталися з відзивами на позов, в яких просили здійснювати розгляд справи за їх відсутністю.
Наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 про розгляд справи у їх відсутність.
Крім того, в справі міститься лист, який надійшов на адресу суду через електронними засобами, в яких відповідач ОСОБА_17 зазначала про те, що перебуває за межами країни та не має можливості прибути до суду.
Також, міститься в справі поштове повідомлення про вручення, відповідач ОСОБА_17 отримала один раз судову повістку.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами.
Окрім цього, судом враховуються і вимоги ст. 210 ЦПК України, яка наголошує на тому, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
З матеріалів справи вбачається, що справа надійшла на розгляд суду в грудні 2024 року, на даний час не знайшла свого вирішення.
За вказаних обставин, судомвирішено про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду ( відповідачів ), оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Після виступу в дебатах ( позивача та її представника та представника КП БМР «ЖЕК № 6»), суд керуючись вимогами ч. 1 ст. 244 ЦПК Україниоголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення ( 19 березня 2026 року о 17 годині 00 хвилин ).
Так, з урахуванням наданих поясненьпозивача та її представника, представника КП БМР «ЖЕК № 6» та відповідача Красноштана С.В., які приймали участь, були присутніми та надавали свої пояснення по справі на протязі всього розгляду даної справи, враховуючи позиції учасників справи стосовно позовних вимог, після дослідження матеріалів справи, в тому числі, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( т. 1 а. с. 103-104 ).
Встановлено, що 02 липня 2021 року між КП БМР «ЖЕК № 6», в особі начальника Кошляка Юрія Миколайовича, що діє на підставі Статуту та уповноваженими співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в особі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що діють на підставі протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 22 червня 2021 року укладено Договір № 2 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком ( т. 1 а. с. 112-121 ). 
Додано копію протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцем знаходженням: АДРЕСА_1 від 22.06.2021 ( т. 4 а. с. 29-30 ).
Відповідно до рішення БМР Київської області від 28.07.2022 за № 2869-31-V-III, перейменовано АДРЕСА_1 ( т. 3 а. с. 88 ).
Звертаючись до суду з даним позовом, стороною позивача зазначалося як в позовній заяві та і під час розгляду справи, що збори співвласників будинку проводилися з численними порушеннями, що наслідком стало укладення оскаржуваного договору, який сторона позивача просила визнати недійсним та застосувати наслідки його недійсності.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. 
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з положеннями статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до положень статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається чи оспорюється) право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Тобто, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою особою, права та законні інтереси якої були порушені вчиненим правочином. Оспорювати правочин, крім його сторін, може також особа, яка не булла його стороною так звана заінтересована особа, та яка на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який сторони мали до вчинення правочину. Власний інтерес цієї особи полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у певної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Процедура скликання та проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку визначена Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Так, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники мають право брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
За змістом статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, зокрема, розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком.
Рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування («за», «проти», «утримався»), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики.
У протоколі обов`язково зазначається така інформація про співвласників (їх представників), які взяли участь у зборах співвласників: прізвище, ім`я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ, що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представника).
Згідно частини 1, 5 статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
Згідно положень ч.1 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.
Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. (ч.2 ст.12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За змістом частини першої статті 15 Закону № 2189-VIII договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 906/1308/19 (провадження № 12-76гс20) зробила такі висновки:
"7.29. Отже, управління майном багатоквартирного будинку є правом (та, відповідно, обов`язком) власників приміщень у багатоквартирному будинку, яке може реалізовуватися та виконуватися ними через ОСББ, створене в цьому будинку, або шляхом передачі відповідних функцій (чи їх частини) управителю або асоціації.
7.30. Визначення порядку управління багатоквартирним будинком (тобто вирішення питання про те, наділити цими функціями ОСББ, створене в цьому будинку, чи передати відповідні функції (чи їх частину) управителю або асоціації, є невід`ємною складовою реалізації прав та виконання обов`язків співвласниками багатоквартирного будинку щодо належного утримання та управління спільним майном, що здійснюється за їх безпосереднім волевиявленням.
7.31. Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів ОСББ) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.
7.40. З огляду на викладене, враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір у цій справі виник стосовно прав і обов`язків позивача щодо користування та розпорядження спільним майном як співвласника багатоквартирного будинку, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Як зазначив Верховний Суд у свої постанові від 14.12.2021 року (справа № 664/3152/18), системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець розмежовує розгляд питань щодо прийняття рішень щодо управління багатоквартирними будинками залежно від того, чи утворено у багатоквартирному будинку об`єднання співвласників; до затвердження Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком сторони укладають договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за формою та на умовах, погоджених між управителем та співвласниками, а в разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах - виконавчим органом місцевої ради; ціна послуги з управління визначається за домовленістю сторін, а у разі визначення управителя на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради - на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу, при цьому сторони договору можуть включити в договір управління умови про зміну ціни.
В цьому контексті слід звернути увагу на те, що цивільні правовідносини ґрунтуються на засадах вільного волевиявлення та свободи договору.
Так, ст. 6 ЦК передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Верховний Суд у постанові від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17 зазначив таке: «..згідно п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.».
У постанові від 16.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У пунктах 4 та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз`яснено, що відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладеного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від02 липня 2021 року, останній у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін. Питання визнання незаконним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 судом не вирішувалося та не досліджувалось, оскільки таких вимог позивачем не пред`явлено у даній справі. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України ).
Водночас як встановлено під час розгляду справи, підставою для укладання оспорюваного договору № 2 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 02 липня 2021 року, слугувало саме рішення зборів співвласників ( протокол ), прийняте на загальних зборах. 
При цьому, суд відхиляє твердження позивача щодо недійсності договору від 02 липня 2021 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, оскільки відсутні підстави вважати недійсним протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку № 6 від 22.06.2021,на підставі якого був підписаний договір 02.07.2021 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, оскільки останній не є предметом даного позову, а позивачем не надано жодного рішення, в тому числі і судового, які б визнали не дійсним/не чинним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, оформленим протоколом від 22.07.2021.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК України).
Разом з тим, порушуючи питання про визнання договору недійсним, позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо визнання договору недійсним.
В свою чергу, всі доводи позивача під час розгляду справи зводилися саме до не згоди з проведенням загальних зборів співвласників будинку АДРЕСА_1 , які на думку позивача мали численні порушення.
Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, які на думку позивача є підставою для визнання договору недійсним, а саме, що загальні збори та рішення за його результатами, яке в подальшому слугувало для укладання оспорюваного договору, проведені з численними порушеннями, що порушує її права.
З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено недійсність оспорюваного договору, а тому суд вважає, що позовна заява в цій частині є необґрунтованою.
Оскільки не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання недійсним договору № 2 від 02.07.2021 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині застосування наслідків недійсності до договору № 2 від 02.07.2021 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, які є похідними вимогами.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).
Так як позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по суті, судне розглядає клопотання заявлене представником КП БМР «ЖЕК № 6» щодо застосування строків позовної давності, оскільки відмова у позові через його необґрунтованість є пріоритетною, а застосування строків — це додаткова підстава для відмови, яка розглядається лише за наявності обґрунтованих вимог.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню з урахуванням вищенаведеного.
Поняття «судовий збір» надане у Законі України «Про судовий збір», відповідно до ст. 1 якого під судовим збором розуміється - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 “Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.
При звернені до суду з вищевказаним позовом, позивачем сплачено судовий збір, але, оскільки позовні вимоги позивача не підлягаютьзадоволенню,враховуючи положення вимог ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати позивача при зверненні до суду, не підлягають відшкодуванню з відповідачів та покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 6, 15, 16, 203, 203, 215, 382ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 43, 44, 76, 77, 78, 79, 81, 81, 133, 141, 187, 210, 244, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України,Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»,постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 “Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", Законом України «Про судовий збір», суд, 
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «ЖЕК № 6», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , товариства з обмеженою відповідальністю «Спортек» про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину, - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 );
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 );
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_7 );
Відповідач: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «ЖЕК № 6» ( адреса місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Вернадського, буд. 10, ЄДРПОУ: 19420911 );
Відповідач: ОСОБА_5 ( адреса: АДРЕСА_8 );
Відповідач: ОСОБА_6 ( адреса: АДРЕСА_9 );
Відповідач: ОСОБА_7 ( адреса: АДРЕСА_10 );
Відповідач: ОСОБА_8 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_11 );
Відповідач: ОСОБА_9 ( адреса: АДРЕСА_12 );
Відповідач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_13 );
Відповідач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_14 );
Відповідач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса реєстрації: АДРЕСА_15 );
Відповідач: ОСОБА_13 ( адреса: АДРЕСА_16 );
Відповідач: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (адреса реєстрації: АДРЕСА_17 );
Відповідач: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (адреса реєстрації: АДРЕСА_18 );
Відповідач: ОСОБА_16 ( адреса: АДРЕСА_19 );
Відповідач: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (адреса реєстрації: АДРЕСА_20 );
Відповідач: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_21 );
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спортек» ( адреса місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Млинова, буд. 6, прим. 19 );
Повний текст судового рішення складено 19 березня 2026 року. 

Суддя 	О. І. Орєхов