ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 671/196/26
Провадження № 33/820/273/26

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Смірнова В.В., за участю секретаря судового засідання – Жураківського В.О., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - Созанської Т.І., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої ОСОБА_2 - Шкодяка І.А., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Созанської Т.І., в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 грн. 00 коп., - 

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 275779 від 01 лютого 2026 року,  ОСОБА_1 , якого протягом року було піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, 01 лютого 2026 року близько 10 год. 25 хв., перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив відносно його дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: висловлювався нецензурною лайкою, погрожував їй фізичною розправою, штовхав та чинив психологічний тиск, внаслідок чого була завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю.
Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 березня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з такою постановою судді захисник Созанська Т.І., в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати та провадження у справі закрити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова винесена внаслідок неповного дослідження матеріалів справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
На думку апелянта, суд не врахував, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом вини особи, а лише фіксує обставини, викладені посадовою особою, яка його склала. 
Зазначає, що обставини, викладені у протоколі, повинні бути підтверджені іншими належними та допустимими доказами. 
Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні: показання свідків події; відеозаписи або інші об`єктивні докази; інші докази, які б підтверджували факт вчинення домашнього насильства саме ОСОБА_1 . 
Вважає, що єдиним доказом, який вказує на вчинення домашнього насильства, є пояснення потерпілої. На думку апелянта, такі пояснення є суб`єктивним сприйняттям події однією зі сторін конфлікту та, на думку апелянта, не можуть беззаперечно свідчити про вчинення адміністративного правопорушення.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , надані у судовому засіданні, яке відбулося 23.02.2026. , де ОСОБА_1 показав суду, що 01.02.2026 приїхав додому, ОСОБА_2 відкрила двері. Ключів від будинку в нього немає, він побачив, що ключі висять над дверима, однак дружина їх видерла з рук, сказала, що тут нічого твого немає. Він зайшов у будинок, щоб зібрати необхідні речі. Впродовж цього часу дружина ходила за ним та сварилась. Після цього ОСОБА_1 увімкнув чайник, приліг на диван, коли встав з дивану, щоб вимкнути чайник, відчув удар ззаду по голові, який нанесла ОСОБА_2 монтировкою. Після цього він вийшов з будинку і пішов до сусіда ОСОБА_3 , який викликав швидку медичну допомогу. Одночасно ОСОБА_1 здійснив виклик на лінію 102. При цьому, як стверджує ОСОБА_1 , конфлікт почала дружина, він на неї не реагував, після чого вона ззаду вдарила його по голові. Кожен раз, коли він приїжджає додому жінка свариться та між ними стається конфлікт. ОСОБА_2 у цьому ж засіданні, надаючи суду пояснення, вказала, що між ними стався побутовий майновий конфлікт.
Також, апелянт зазначає, що стороною захисту було зазначено у клопотанні про закриття провадження у справі, що у своїх поясненнях ОСОБА_2 вказує, що під час перебування в будинку чоловік ОСОБА_1 ображав її нецензурними словами, поводив себе зухвало, також взяв її рукою за волосся, шарпав. Коли вони з чоловіком штовхали один одного, вона взяла до рук металевий предмет і вдарила його з метою самозахисту. Про дану подію повідомила на спец. лінію 102 та повідомила, що чоловікові потрібна медична допомога. При цьому, як стверджує ОСОБА_1 , конфлікт почала дружина, він на неї не реагував, після чого вона ззаду вдарила його по голові. Після цього він вийшов з будинку і пішов до сусіда ОСОБА_3 , який викликав швидку медичну допомогу. Одночасно ОСОБА_1 здійснив виклик на лінію 102. Вищевказані обставини підтверджуються відповіддю на адвокатський запит КНП «Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Хмельницької обласної ради № 168 від 09.02.2026, згідно якої виклик на лінію 103 01.02.2026 о 10:27 надійшов від особи, яка представилась сусідом ОСОБА_1 (копія відповіді на адвокатський запит та аудіозапису розмови додаються). 
Звертає увагу, що як слідує із картки швидкої медичної допомоги, виклик здійснювався із номеру телефону НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 . 
Як слідує із відповіді відділу поліції № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області № 20896-2026 від 10.02.2026, 01.02.2026 до чергової частини відділу поліції № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення від чергового лікаря КНП Волочиськ БПЛ про те, що 01.02.2026 до КНП Волочиська БПЛ доставлено ОСОБА_1 , місцевого жителя із тілесними ушкодженнями у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом тім`яної кістки черепа. Вказане спростовує пояснення ОСОБА_2 , що саме вона здійснила виклик на лінію 102. Як вбачається із відповіді на адвокатський запит № № 202472026 від 09.02.2026 (667295), відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2026 за № 12026243200000042, з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 122 КК України.
Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про те, що 01.02.2026 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, в ході якого останньому заподіяно тілесних ушкоджень. Судом залишено поза увагою вказані відомості та не надано їм жодної оцінки. Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки свідчать про те, що між сторонами мав місце конфлікт, під час якого тілесні ушкодження отримав саме ОСОБА_1 . Однак суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки цим обставинам та не встановив реальний механізм події. Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтується на неповному дослідженні обставин справи. 
Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, оскільки 01.02.2026 між сторонами мав місце конфлікт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка підтримала доводи апеляційної скарги, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 7ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245,280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимогст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-3 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 4, 14, 17 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначені наступні терміни:
економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Таким чином, під домашнє насильство психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Під домашнє фізичне насильство підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно нанесено побої, заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.
Так, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП підтверджується сукупністю наступних доказів, зокрема: 
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 275779 від 01.02.2026 року, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та не містить істотних порушень вимог чинного законодавства; 
- постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 22.07.2025 року у справі № 671/1318/25, згідно якої ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за те, що він 11.07.2025 о 13 год. 17 хв. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: ображав нецензурною лайкою, наслідок чого була завдана шкода її психічному здоров`ю; 
- даними висновку психолога ОСОБА_4 , з якого вбачається, що за результатами психологічного дослідження ОСОБА_2 , що проводилось очно протягом періоду з 02.02.2026 року по 12.02.2026 року, було встановлено те, що психоемоційний стан ОСОБА_2 характеризується високим рівнем тривожності, що має стійкий, а не ситуативний характер, має виражені ознаки психотравматичного реагування, пов`язані з повторюваними насильницькими діями з боку чоловіка, порушенням сну, зниженням працездатності, соматизацією психоемоційного напруження, панічними реакціями, що свідчать про виснаження адапційних ресурсів. Сукупність зазначених ознак вказує на стан психологічної де з адаптації високого ступеня. У висновку зазначено, що продовження контакту ОСОБА_2 з ОСОБА_1 перешкоджає стабілізації та відновленню психологічного функціонування підекспертної особи. ОСОБА_2 рекомендовано, з огляду на виявлений психоемоційний стан та наявні ризики (психологічно доцільним та обґрунтовним), є негайне обмеження або припинення контактів із чоловіком ОСОБА_1 , поведінка якого має виражений насильницький характер; забезпечення фізичної та фізіологічної безпеки жінки шляхом застосування передбачених законом захисних заходів, створення стабільного, передбачуваного, безпечного середовища як необхідної умови для відновлення психоемоційного стану;
- даними виписки № 975 КНП «Волочиська багатопрофільна лікарня» Волочиської міської ради Хмельницького району Хмельницької області з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 , з якої вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 з 02.02.2026 року по 09.02.2026 року перебувала на стаціонарному лікуванні, куди поступила зі скаргами щодо самопочуття, які почали її турбувати на настали протягом останньої доби. ОСОБА_2 встановлено діагнози, зокрема «закрита черепно-мозкова травма», «струс головного мозку з враженим цефалгічним та вестибуло-атактичним синдромами, астено-вегетативними кризами», «ушиб стегна». 
Частиною 3 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Вказані докази в сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки документально не підтвердженні та спростовуються матеріалами справи, об`єктивними доказами вчинення психологічного та фізичного насильства та поясненнями потерпілої про факти такого насильства, які узгоджуються з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень під час вчинення ним домашнього насильства не може бути підставою для закриття провадження у даній справі. 
Крім того, при прийнятті висновку щодо винуватості ОСОБА_1 , судом першої інстанції прийнято до уваги, що відносно обставин заподіяння ОСОБА_1 тілесних проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд зазначає, що доводи апелянта мають формальний характер та зводяться фактично до переоцінки доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП правопорушення, а також спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Отже, висновок суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованим та базується на сукупності доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.
Накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника Созанської Т.І., в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 березня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 грн. 00 коп. – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького 
апеляційного суду Вікторія СМІРНОВА