Справа № 344/4148/25 
Провадження № 22-ц/4808/644/26 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А, Луганської В.М.,
секретар Кузів А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міськів Оксани Тарасівни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 23.05.2019 року о 15:25 год. її матір ОСОБА_4 була доставлена каретою швидкої медичної допомоги до КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради", оскільки остання отримала травми внаслідок ДТП в м.Івано-Франківську по вул.Довженка. У відділенні невідкладної (екстренної) допомоги огляд ОСОБА_4 проводила лікар терапевт КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" ОСОБА_2 , і незважаючи на те, що хвора підлягала госпіталізації тільки до даного медичного закладу з такими травмами, даний лікар в період часу з 15:25 год. по 17:10 год. неналежно виконала свої професійні обов`язки, надаючи меддопомогу не забезпечила належного обстеження, що не дозволило встановити точний діагноз, прийняла рішення про транспортування ОСОБА_4 на проведення подальшого лікування в КНП "Міська клінічна лікарня №1", куди хвора була доставлена о 17:45 год.. Незважаючи на проведені реанімаційні заходи лікарями поліклініки, о 17:50 год. була констатована клінічна смерть, а о 18:41год біологічна смерть ОСОБА_4 . У межах кримінального провадження №12022090000000036 від 17.02.2022 року, судом 09.07.2024 року обвинувачену ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито. Отже, ухвала суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, зумовлює виникнення у потерпілого - позивача права на пред`явлення позову до лікарні, в якій працює даний лікар. Вказує, що саме з вини працівників відповідача спричинена смерть її матері, чим завдано моральної шкоди, що полягає в душевних страждань та тривожних спогадах на все життя, позивачка постійно відчуває біль, горе, що зумовлено відсутністю близької людини, усвідомленням того, що вона ніколи не побачить матері. Оцінює розмір моральної шкоди в сумі 2 000 000 грн. 
Просила стягнути з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» на її користь 2 000 000 грн моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2026 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Стягнуто з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 100 000 грн..
Стягнуто з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 1 500 грн..
Стягнуто з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» 1000 судового збору в дохід держави.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Міськів О.Т. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2026 року скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи в частині обсягу встановлених під час судового розгляду негативних наслідків у житті позивачки після смерті матері та обсягу пережитих моральних страждань. Завданий обсяг моральної шкоди ніколи не буде співмірним та не компенсує обсягу втрат немайнового характеру, оскільки матір померла. Разом з тим, що виключно відшкодування у розмірі 2 000 000 грн моральної шкоди є розумне і справедливе та слугуватиме належною сатисфакцією за завдану шкоду та буде превентивним заходом для медичного закладу у виборі ставлення до інших пацієнтів.
Обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди необхідно виходити з характеру правопорушення, що спричинило смерть матері позивачки, а також врахувати глибину, характер та обсяг страждань, яких зазнала дочка у зв`язку з втратою матері. Зазначає, що своїми некваліфікованими діями лікарі забрали в позивачки найдорожчу людину, людину, яка дала їй життя, виховувала, підтримувала і допомагала. Смерть рідної людини, це невідновлювана втрата, що спричиняє постійні страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. 
Крім того, вказує, що судом першої інстанції безпідставно відхилено надані Позивачкою докази надання їй медичної допомоги у зв`язку з погіршенням психічного здоров`я, яке викликано втратою матері.
Під час розгляду справи у суді І інстанції стороною відповідача не заявлялося клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження № 12019090000000351 за фактом ДТП (справа № 344/3440/22, провадження № кп/344/406/23), в якому мати позивачки отримала тілесні ушкодження. Проте, судом першої інстанції безпідставно проведено дослідження вироку у вказаній справі та враховано встановлені в цьому кримінальному провадженні обставини для мотивування часткової відмови у задоволенні позовних вимог позивачки.
Ставить питання про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача за подання апеляційної скарги у розмірі 15 000 грн.

16 березня 2026 року КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Вказує, що апелянт в суді першої інстанції не оспорював та підтвердив обставини, викладені в вироку від 03.11.2023 по справі № 344/3440/22, провадження № 1-кп/344/406/23 та не заявляв клопотання про неналежність чи недопустимість цього документу. Отже, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції всіма учасниками справи досліджувалися обставини, викладені в вироку від 03.11.2023 по справі № 344/3440/22, провадження № 1-кп/344/406/23, в подальшому ніким не оспорювалися та не визнавалися неналежним чи недопустимими, і оскільки ОСОБА_3 був стороною провадження, а вирок, який досліджувався судом безпосередньо його стосується, суд першої інстанції мав право досліджувати цей вирок.
В апеляційній скарзі апелянт шляхом стягнення моральної шкоди намагається вжити непередбачені цивільним кодексом методи відповідальності у формі превентивного заходу для медичного закладу, що не передбачено чинним законодавством.
Заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу за подання апеляційної скарги у розмірі 15 000 грн.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Міськів О. Т. доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити.
Представник КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» адвокат Федів І.І. заперечив доводи апеляційної скарги. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.
Треті особи до суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Матеріалами справи встановлено, що 23.05.2019 року водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем та рухаючись ділянкою автодороги по вул.Довженка у м.Івано-Франківську вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .. Водій ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
В результаті ДТП о 15:25 год. ОСОБА_4 , 1951 року народження, було доставлено каретою швидкої медичної допомоги до КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради", оскільки остання отримала травми внаслідок ДТП в м.Івано-Франківську по вул.Довженка. У відділенні невідкладної (екстренної) медичної допомоги КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" огляд хворої ОСОБА_4 проводила лікар-терапевт ОСОБА_2 .. 
В обвинувальному акті у кримінальному провадженні №12022090000000036 від 17.02.2022 року, направленого до Івано-Франківського міського суду про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України (який розглядався головуючим суддею Хоростіль Р.В. у справі №344/12166/24) було зазначено, що лікарем бригади швидкої медичної допомоги ОСОБА_5 встановлено попередній діагноз. При огляді в лікарні лікарем-терапевтом ОСОБА_2 встановлено діагноз: струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, травма носа, рвана рана спинки носа, перелом кісток тазу (лонних) справа, закрита травма черевної порожнини, забій передньої черевної стінки. Володіючи інформацією про те, що ОСОБА_4 діагнозовано ушкодження двох і більше анатомічних ділянок і життєво важливих систем і, що вона підлягає госпіталізації тільки в обласну лікарню, лікар-терапевт ОСОБА_2 в період з 15:25 год. по 17:10 год. не забезпечила належного обстеження, а прийняла рішення про транспортування ОСОБА_4 на подальше проведення лікування в КНП "Міська клінічна лікарня №1", куди хвора була доставлена о 17.45год., де о 17:50 год. була констатована клінічна смерть, а о 18:41 год. біологічна смерть ОСОБА_4 .. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_4 , згідно з висновком експерта є поєднана закрита травма грудної клітки, живота, тазу, їх органів, верхніх і нижніх кінцівок з переломом кісток скелету, забоями та розривами внутрішніх органів, яка ускладнилася тяжким травматичним шоком, що є тяжким тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент спричинення. 
Згідно з висновком експерта при своєчасному кваліфікованому наданні медичної допомоги, а саме госпіталізації до КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" та надання їй відповідної медичної допомоги, прогноз для збереження життя останньої міг би бути позитивним.
Ухвалою Івано-Франкіського міського суду головуючим суддею Хоростіль Р.В. від 09.07.2024 року у справі №344/12166/24 на підставі ст.49 КК України було звільнено обвинувачену ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито (а.с.11-16).
Цивільний позов в межах кримінального провадження №12022090000000036 від 17.02.2022 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України потерпілою ОСОБА_1 не пред`являвся.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дій чи бездіяльності допущених медичним працівником ОСОБА_2 щодо не виконання нею належно та своєчасно професійних обов`язків, позивач пережила неприємні емоції, біль, страждання через втрату матері (при цьому смерть близької людини і пов`язані з цим емоції позивача є триваючими та неподільними, наслідком дій, пов`язаних спочатку з фактом тяжких тілесних ушкоджень матері за вини водія, в подальшому неналежним виконанням своїх обов`язків за вини медичного працівника), однак розмір заявленої позивачем моральної шкоди не є належно обґрунтованим та доведеним перед судом з врахуванням і вище викладеного. Враховуючи співрозмірність та справедливість призначення розміру моральної шкоди, суд прийшов до переконання про можливість часткового задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди у сумі 100 000 грн.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до статі 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Верховний Суд раніше висловлював правову позицію щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах про відшкодування моральної шкоди, що враховується у цих правовідносинах відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК).
Верховний Суд враховує, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.
Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу.
У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії (бездіяльність), які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я.
Згідно із частино 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа, відшкодовує шкоду завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових )обов`язків.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК Українивизначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що медична допомога  ОСОБА_4 надавалася лікарем КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради»Іваніщак М.М.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питання, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Ухвалою Івано-Франкіського міського суду головуючим суддею Хоростіль Р.В. від 09.07.2024 року у справі №344/12166/24 на підставі ст.49 КК України було звільнено обвинувачену ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї закрито Вказаною ухвалою підтверджується вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.140 КК України та встановлена її вина.
Таким чином, оскільки тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_4 , мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень, а бездіяльність лікаря КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» ОСОБА_2 стосовно своїх посадових обов`язків та надання некваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_2 , прийняття рішення про направлення ОСОБА_4 на лікування в іншу лікарню, між яким і смертю ОСОБА_4 є причинний зв`язок, до судом правильно встановлено, що позивач як дочка померлої ОСОБА_4 зазнала, зазнає і буде зазнавати глибоких моральних страждань через втрату близької людини, що вказує на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.
Компенсацію моральної шкоди суд першої інстанції визначив у розмірі 100000 грн.. 
Відповідач не оскаржує судове рішення, але заперечує проти скарги позивача на розмір відшкодування. 
Колегія суддів, перевіряючи справу, вважає, що судом першої інстанції не враховано наступне.
Висновок суду стосовно розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, не відповідає обставинам справи. 

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував глибину душевних страждань позивачки ОСОБА_1 , завданих смертю найріднішої для неї людини - матері.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди. Але визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 15 000 грн, суд першої інстанції не оцінив належно ступінь моральних страждань позивача внаслідок незаконних дій відповідача.
Дійсно, розмір моральної шкоди не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань.
Колегія суддів не може не погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що судом не враховано характер та обсяг страждань позивачки, які вона зазнала внаслідок протиправної поведінки працівника відповідача, оскільки з обставин справи вбачається, що є прямий зв`язок між смертю її матері та діями лікаря ОСОБА_2 , яка і на даний час продовжує працювати в лікарні. Суд першої інстанції вважав, що сума в 100000 грн є достатньою для компенсації моральної шкоди. 
Перевіривши справу, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги позивачки стосовно розміру відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду з урахуванням обставин заподіяння позивачці моральної шкоди.
Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, враховуючи усталену судову практику в подібних спорах, колегія суддів вважає можливим змінити оскаржене рішення в частині розміру моральної шкоди, задовольнити позов частково - стягнути з відповідача на користь позивачки 400 000 грн в рахунок такої компенсації.
Заперечення представника відповідача стосовно того, що розмір вимог до нього, заявлений позивачем, є вочевидь несправедливим в порівнянні з сумою, виплаченою позивачці винуватцем ДТП ОСОБА_3 ,, не є слушними, оскільки не міститься доказів у справі, що виплата 3000 доларів США була проведено ОСОБА_3 саме у рахунок відшкодування моральної шкоди, а не у відшкодування витрат за нанесені тілесні ушкодження, як стверджує позивачка. Також не можна погодитися із позицією представника відповідача, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про стягнення моральної шкоди направлені на безпідставне збагачення, оскільки вони не виходять за межі вимог у справах такого роду, що й підтверджується численною судовою практикою. 
Разом з тим колегія суддів не може погодитися із думкою позивачки, що судом першої інстанції неправомірно використана інформація з вироку кримінальної справи №344/3440/22 стосовно обставин, за яких була травмована ОСОБА_4 , оскільки рішення суду є в загальному доступі, крім того, це не призвело суд до неправильного висновку відносно вини ОСОБА_2 у настанні смерті ОСОБА_4 , і наявності підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 .. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача, і вважає що оскаржене рішення необхідно змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди, судових витрат: стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 400 000 грн., пропорційно до задоволених вимог витрати на правничу допомогу і судовий збір в дохід держави. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК).
Оскільки до задоволення підлягають вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди частково ( 400000 грн дорівнює 20% від суми завлених вимог), стосовно яких вона звільнена від сплати судового збору, то на користь позивачки з відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6000 грн; судовий збір на користь держави у розмірі 7570 грн. ((сума судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції 3028 грн х5:100х20 = 3028 грн) + (судовий збір за апеляційний перегляд справи 3028 грн х5 х150% : 100х20 = 4542грн)). 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міськів Оксани Тарасівни задовольнити частково. 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2026 року змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди і судових витрат. 
Стягнути з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 400 000 грн. (чотириста тисяч гривень). 
Стягнути з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 6000 грн. (шість тисяч гривень).
Стягнути з КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (код ЄДРПОУ: 01993150, адреса: 76008, місто Івано-Франківськ, вулиця Федьковича, будинок 91), на користь держави (з зарахуванням на рахунок: UA908999980313111256000026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) 7570 грн судового збору в дохід держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 квітня 2026 року.

Судді Є.Є. Мальцева
В.А.Девляшевський 

В.М.Луганська