ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2026 року справа №200/6306/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року (головуючий суддя І інстанції Буряк І.В.), складеного в повному обсязі 24 листопада 2025 року, у справі № 200/6306/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі – відповідач-1, ГУ ПФУ у Донецькій області) та Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі – відповідач-2, ГУ ПФУ у м. Києві) за змістом якого просив суд:
скасувати рішення ГУ ПФУ у Донецькій області від 28.05.2024 у справі №104650018220 в частині не врахування до страхового стажу періодів роботи з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000 згідно трудової книжки № НОМЕР_1 та роки роботи приватним підприємцем з 2011 по 2015 і 2017;
зобов`язати ГУ ПФУ у місті Києві зарахувати періоди до страхового стажу ОСОБА_1 з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000 згідно трудової книжки № НОМЕР_1 та роки роботи приватним підприємцем з 2011 року по 2015 рік і 2017 рік, відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданих документів, що підтверджують трудовий стаж та розмір внесків.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.05.2024 № 104650018220.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.05.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000 з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 та на предмет наявності права на зарахування до страхового стажу періодів провадження ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 2011 року по 2015 рік і 2017 рік.
У решті позовних вимог відмовлено
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000 згідно трудової книжки № НОМЕР_1 , оскільки відсутні назви підприємств, де працював позивач.
Вважає, що рішення пенсійного органу є правомірним.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , 09.12.1963, паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
21 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. У додатках до якої рахуються: РНОКПП, заява про призначення пенсії, паспорт, військовий квиток, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтво, повідомлення, трудова книжка.
Рішенням ГУ ПФУ у Донецькій області від 28.05.2024 № 104650018220 у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відмовлено. В обґрунтування вказано таке.
З урахуванням наданих документів та даних, що містяться у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 15 років 1 місяці 25 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000 згідно трудової книжки № НОМЕР_1 , оскільки відсутні назви підприємств до яких було прийнято на роботу позивача.
За наведених обставин прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки на дату звернення – 21.05.2024 відсутній необхідний страховий стаж 30 років.
В матеріалах справи наявне Свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи ОСОБА_1 свідчить про його реєстрацію у відповідній якості у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків та інших обов`язкових платежів з 01.08.1997 та присвоєння ідентифікаційного коду НОМЕР_3 .
Згідно повідомлення від 11.01.2017 вих.№. 11-01/49836 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 11.01.2017 внесено запис №24990060002049836 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , 2335311213.
Відповідно відомостей довідки ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» ОСОБА_1 за період з 2011 року по 2015 рік і 2017 рік відомості про сплату страхових внесків відсутні.
Довідка по запиту користувача 2335311213 свідчить про сплату ОСОБА_1 за код бюджету 85 шифр бюджетної класифікації 11010500 (податок на доходи фізичних осіб) 396,87 грн (період не вказано).
Також позивачем надано до матеріалів справи: податкові декларації про майновий стані і доходи за: 2011, 2013 2014, 2015 рік (з відміткою про отримання податковим органом) та за 2017 рік (відмітка відсутня). 
Звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за: 2013 (отримано податковим органом), 2014 (відмітка відсутня).
Не погодившись із рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд погоджує виснвоки суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.
Приписами ч. 1 і ч. 2 ст. 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; 
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637). 
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків
ГУ ПФУ у Донецькій області до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000, оскільки відсутнє найменування підприємств, де працював позивач.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховним Судом у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19 вказано, що певні недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Водночас суд дослідив відомості трудової книжки позивача й встановив, що на спірних записах містяться печатки підприємств, де працював позивач, з яких можна установити як назву такого, так і код ЄДРПОУ. 
Враховуючи викладене, висновки відповідача про не зарахування до страхового стажу періодів з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000, згідно трудової книжки № НОМЕР_1 є протиправними та підлягають скасуванню судом. Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні відносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 28.05.2024 №104650018220 про відмову в призначенні пенсії прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, тобто необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, належним способом захисту є зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 20.08.1994 по 15.06.1996, з 22.06.1996 по 16.07.2000 згідно трудової книжки № НОМЕР_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції переглянуто в межах апеляційної скарги, при цьому, апеляційна скарга не містить доводів щодо зобов`язання управління під час повторного розгляду заяви встановити наявність права на зарахування до страхового стажу періодів провадження ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 2011 року по 2015 рік і 2017 рік.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог. 
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). 
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі № 200/6306/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.Д. Компанієць