Справа № 201/731/26
Провадження № 2/201/2074/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2026 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди в якій просила суд:
- Розірвати договір, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та Фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 (РНОКІІІ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) за квитанцією-договором № 00990-3 від 14.05.2025;
- Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) збитки у розмірі 8 352,70 грн, неустойку - 367,20 грн, моральну шкоду – 10 000,00 грн;
- судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 14 травня 2025 року вона здала в хімчистку «JETCLEAN» за адресою: АДРЕСА_3 , взуття торговельної марки «Salvatore Ferragamo», модель «Sue logo-embossed sued espadilles», за квитанцією-договором № 00990-3, в якій зазначено дату видачі замовлення «16.05.2025» та безпосереднього виконавця «ФОП ОСОБА_3 », на рахунок якої одразу були сплачені грошові кошти за надання послуги, що підтверджується відповідним чеком.
Взуття було блакитного кольору, замшеве, з візерунком у вигляді логотипу торговельної марки Salvatore Ferragamo, яке їй придбала донька ОСОБА_4 в он-лайн магазині theoutnet.com та оплатила валютною карткою. Вартість взуття зі знижкою становила 198,40 доларів США, що на день подання позову 24 грудня 2025 року еквівалентно 8352,70 грн (за офіційним курсом НБУ 100 доларів США еквівалентно 4210. грн). При цьому, вартість взуття до знижки складала 475,00 доларів США. 
Виконавець приймаючи взуття, розумів, що воно є брендовим та недешевим, у зв?язку з чим визначив свою послугу як «преміум пакет», а не «звичайний пакет», який є дорожчим та передбачає більш якісне обслуговування та більш відповідальне й обережне ставлення.
Зазначене взуття було не єдиним, яке було здано в хімчистку, але лише його видача затримувалася, на її звернення до хімчистки співробітниця повідомила, що «через значну завантаженість», та без згоди клієнта в односторонньому порядку у квитанції-договорі змінила дату видачі замовлення на «21.05.2025»
02 червня 2025 року співробітниця хімчистки в телефонному режимі повідомила її, що взуття повернулося, але воно зіпсоване, та запропонувала його безкоштовно пофарбувати на що вона відмовилася 
В цей же день приїхавши до хімчистки та побачивши своє взуття у жахливому стані після чого нею безпосередньо у хімчистці була подана заява на ім?я ФОП ОСОБА_2 з проханням повернути їй вартість зіпсованого взуття, однак відповіді на цю заяву вона не отримала. 
12 червня 2025 року вона забрала взуття з хімчистки, грошові кошти у сумі 720,00 грн, сплачені нею за послугу, були їй повернуті цього ж дня. Цими діями виконавець фактично визнала свою провину, але безпідставно відмовилася відшкодовувати завдані клієнтці збитки.
27 червня 2025 року нею було надіслано претензія на ім?я ФОП ОСОБА_2 з вимогою компенсувати вартість зіпсованого взуття протягом місяця з дня отримання цієї претензії, перерахувавши грошові кошти на банківський рахунок ОСОБА_1 
25 липня 2025 року була отримана відповідь на претензію про відмову у задоволенні вимог з підстав їх необгрунтованості. При цьому, у відповіді на претензію було зазначено, що повернення коштів є «проявом доброї волі та клієнтоорінтовності», а не визнанням вини.
Позивач більше двох місяців витрачала особистий час на дзвінки та листування з хімчисткою, що викликало у неї душевні хвилювання та псувало її психологічне здоров?я. Їй було неприємно, що їй не казали правду та обманювали, коли розповідали про «завантаженість хімчистки», хоча на той момент виконавцю та її співробітникам вже було відомо, що взуття безнадійно зіпсовано. Адміністратор хімчистки запевняла її, що вони дуже хвилюються за свою репутацію, дорожать тим, що вона є їх постійною клієнткою багато років, тому обов?язково будуть намагатися владнати цю ситуацію мирним шляхом. Але, виявилося, що це було лише затягуванням часу і коли ОСОБА_1 отримала відповідь на претензію, це було відвертим знущанням. Зміст претензії по суті зводився до того, що «сама винна, бо бачила, що підписувала». Відповідь була зухвалою і демонструвала повну неповагу до клієнта. Таке відношення засмутило ОСОБА_1 , принизило її людську гідність, спровокувало душевні хвилювання, а також повністю знищило віру у порядність власника хімчистки (а.с .1-7).
10 березня 2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, врахувати що взуття було придбане у 2021 році, у зв`язку з чим в квитанції було зафіксовано ступінь зносу – 50% , позивач письмово погодилася із можливими наслідками чищення. Від безплатного усунення недоліків шляхом фарбування позивач відмовилася та отримала кошти вартість послуги в розмірі -720 грн. 
Після отримання виробу та коштів позивач не залишила взуття для проведення експертизи та протягом шести місяців не ініціювала жодних дій щодо перевірки стану виробу.
Також зазначила що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спричинення моральної шкоди. Окрім того просила у разі часткового задоволення позову зменшити розмір витрат на правову допомогу.
16 березня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив в якому останній зазначив, що відповідачем на спростування доводів позивача не надано жодних доказів на спростування своєї вини, не доведено, що нею було надано послуги належної якості, що недоліки не є істотними. 
Відповідачем не оспорюється, що взуття їй було передано позивачем без істотних недоліків, у тому числі без значної втрати кольору, без знищеного візерунка, без зіпсованої замші, яка не була волохатою та кудлатою, її цілісність не була порушена. Такі недоліки також не зафіксовані у квитанції-договорі. Дійсно, взуття вже мало деякі незначні дефекти, зумовлені його використанням, але воно підлягало подальшому використанню. Однак, після проведення хімчистки з`явились істотні недоліки, через які використання взуття стало неможливим, як наслідок, позивачу довелося купувати нове на заміну зіпсованого. 
Твердження відповідача, що позивач у квитанції-договорі була попереджена про можливі негативні наслідки хімчистки та погодилась з ними, є неспроможними, оскільки має місце надання послуги неналежної якості. 
Щодо твердження відповідача, що нею було запропоновано безоплатне усунення «недоліків» шляхом фарбування виробу, то відповідач цим визнає, що її неправомірні дії призвели до шкоди. У той же час фарбування може лише змінити колір взуття, воно не може відновити знищений візерунок та цілісність замші, яка стала волохатою та кудлатою, відповідно завдані з вини Відповідача «недоліки» не можуть бути усунені, що й робить їх істотними.
Щодо твердження відповідача, що позивач не залишила взуття для проведення експертизи або додаткового огляду , то такої пропозиції від відповідача не надходило, у тому числі у відповіді на претензію від 27.06.2025 . 
Відповідач не скористалась правом на проведення експертизи у триденний строк з дня одержання від споживача письмової заяви про відшкодування шкоди в зв`язку неякісною послугою 02.06.2025, передбаченого ч.4 ст.17 Закону України «Про захист прав споживача»
Також не має жодного правового значення не звернення позивача до Держпродспоживслужби, оскільки це є її правом, а не обов`язком, реалізація якого не ставиться у залежність від права звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів. 
Також відповідач у відзиві жодним чином не спростовує правомірність нарахування неустойки у розмірі 367,20 грн за порушення строку надання послуги. 
Щодо незгоди відповідача з розміром збитків , то у квитанції-договорі сторонами не було узгоджено вартість взуття. Як зазначено у позовній заяві, взуття було придбане зі знижкою за 198,40 доларів США, а до знижки його вартість становила 475,00 доларів США. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідачем не надано доказів іншої вартості взуття.
Відповідач нічим не підтверджує своє твердження, що нормативний строк експлуатації замшевого взуття 1,5-2 роки, а тому його залишкова вартість є мінімальною. При цьому, відповідач суперечить сама собі, одночасно зазначаючи, що знос взуття складає 50%. 
Позивач не робила фотографію взуття перед здачею його в хімчистку, оскільки була постійним клієнтом відповідача та не припускала настання негативних наслідків. Саме тому до позовної заяви було додано зображення взуття, як воно первісно виглядало із візерунком. Відповідачем також не було надано фото як взуття виглядало до хімчистки.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 19 січня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 35).
20 січня 2026 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача та позивача (а.с.36-39).
20 січня 2026 року надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача та відповідача (а.с.36-39).
Ухвалою судді від 21 січня 2026 року відкрито спрощене провадження без виклику сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с. 40-41).
У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Фактичні обставини встановленні судом 
14 травня 2025 року позивач уклала Квитанцію – договір № 00990-3 відповідно до якого здала ФОП ОСОБА_2 взуття преміум, блакитного кольору «Salvatore Ferragamo», знос 50% , замовник знімає відповідальність з виконавця за якість надання послуги, після чищення можливо неповне видалення плям/водних затіків/ залінялості, погіршення товарного вигляду, пошкодження незмінної фурнітури /люверсів/накатки/напилення/ чужорідних вставок, можливе руйнування тканини в місцях попадання світла і кольору , деформація шкірозамінника/порушення цілісності, усадка, заломи, жовтизна. Дефекти виробу: запах, затіки, різновідтінковість, потертості , вигор, зачепи, білясність, воріт затертий, заломи, затягування. Дата видачі замовлення 16 травня 2025 року, вартість послуги 720 грн. (а.с. 11 -12).
На підтвердження оплати послуг надано квитанцію на сплату загальної вартості послуг хімчистки (а.с. 10).
На іншій копії квитанції договору № 00990-3 ручкою виправлено дату видачі 21 травня 2025 року та позивачем зазначено, що має претензії, взуття зіпсоване, пару забрала. (а.с.ю 13-14). 
12 червня 2025 року позивачем надано розписку про те що грошові кошти за квитанцією № 00990-3 в розмірі 720 грн. отримала від ФОП ОСОБА_2 взуття було зіпсоване (а.с. 15).
Позивачем надано копію квитанції про оплату 09 жовтня 2021 року 198,40 USD , з картки НОМЕР_3 , категорія одяг та взуття (а.с. 16). Також позивачем надано онлайн підтвердження замовлення взуття від 09 жовтня 2021 року (а.с. 17-18).
02 червня 2025 року позивач звернулася з заявою - претензією до ФОП ОСОБА_2 в якій просила скласти акт дефектів, в якому вказати причини пошкодження та пропозиції щодо виправлення даної ситуації (а.с. 19).
27 червня 2025 року представником позивача на адресу ФОП ОСОБА_2 було направлено претензію в якій просили компенсувати вартість зіпсованого взуття в розмірі 8 250,50 грн. (а.с. 20).
27 червня 2025 року відповідачем надано відповідь на претензію в якій остання зазначила, що взуття було прийнято з письмовою відмовою від претензій до результату. Послугу виконано належним чином, відповідно до чинного законодавства та зафіксовано у договорі умов. Повернення вартості послуги у повному обсязі було здійснено добровільно і цим було вичерпано споживчі вимоги у межах ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 21-22).
Також позивачем було надано фото взуття. 
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Положеннями статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно із частиною першою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Положеннями частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Згідно із частинами першою та третьою статті 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; пропорційного зменшення ціни роботи; відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
Аналогічні положення містяться і в частинах першій-п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якою передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.
Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов (ст. 866 ЦК України).
Як вбачається з п. п. 17, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Таким чином, між позивачем та відповідачем було укладено договір побутового підряду з приводу виконання робіт з хімічного чищення виробу (взуття), який належить позивачу.
Також, у квитанції – договорі №00990-3 зазначено наступне: дефекти: запах, затіки, різновідтінковість, потертість, вигор, зачепи, білястість, воріт затертий, заломи, затягування плями.
У зазначеній квитанції - договорі містились попередження щодо можливого неповного видалення плям /водних затіків, погіршення товарного вигляду, пошкодження незмінної фурнітури /люверсів/накатки/напилення/ чужорідних вставок, можливе руйнування тканини в місцях попадання світла і кольору, деформація шкірозамінника/ порушення цілісності, усадка, заломи, жовтизна.
Таким чином, судом встановлено, що при укладання договору сторонами були виявлено недоліки речі, яка передавалась для чищення.
Також, позивач була попереджена щодо можливих наслідків чищення, зокрема можливості не видалення всіх наявних плям або проявлення прихованих дефектів, однак, будь – якого попередження про можливі втрату кольору, знищення візерунку та зіпсування замша, квитанція - договір не містить.
На зворотному боці квитанції договору міститься інформація для клієнтів, зокрема, застереження, на виробах після хімічного чищення допускається наявність неусувних дефектів, підприємство не несе відповідальності за ушкодження незмінної фурнітури. Також, зазначено, що вироби на яких відсутня фабрична бірка приймаються без гарантії якості виконання замовлення.
Таким чином, застереження, які містяться в квитанції – договорі не містять у собі посилання на можливість втрату кольору, знищення візерунку, зіпсування замши.
При цьому, передача позивачем відповідачу взуття без зазначених пошкоджень сторонами не оспорюється.
Також, суд зважає на те, що претензії позивача виникли не у зв`язку з неякісним наданням послуг, зокрема, не відчищення плям, а внаслідок його суттєвого пошкодження, що унеможливлює його використання за призначенням в принципі.
Відповідно до п. п. 12, 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором 15) недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.
Згідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч. ч. 3 – 4, 9 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг).
З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо розірвання договору підлягає задоволенню.
Щодо відшкодування збитків суд виходить з наступного.
У квитанції – договорі сторонами було погоджено розмір взуття знос 50% та позивачем надано докази придбання взуття за 198 ,40 доларів США, що в перерахунку на день подання цього позову 24 грудня 2025 року еквівалентно 8352,70 грн 
Посилання відповідача на те що нормальний строк експлуатації замшевого взуття становить 1,5-2 роки нічим не підтверджено, натомість в квитанції - договорі сторонами погоджено 50% зносу.
Інших доказів на підтвердження вартості взуття відповідачем не надано.
Таким чином з урахуванням наданих доказів позивачем на підтвердження вартості взуття та з урахуванням його зносу у 50%, суд дійшов висновку, що вимога щодо відшкодування завданої шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 4 176,35 грн.
З приводу позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за невиконання умов договору в розмірі 3% річних суд зважає на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Як вбачається з матеріалів справи роботи були виконані відповідачем поза строки передбачені квитанцією – договором, укладеним між сторонами, внаслідок виконання відповідних робіт була пошкоджена річ позивача, у зв`язку з чим позивач звернулася з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.
Крім того, до матеріалів справи позивачем та відповідачем були надані докази проведення переговорів щодо досудового врегулювання спору претензію відповідь на претензію.
З врахуванням наведеного, вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 3% за кожен день прострочення підлягає задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 367,20 гру. (720 грн. х 3%х17).
З приводу вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди суд враховує наступне.
Як вбачається з п. п. 5, 6 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди – є одним з способів захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року, Справа №752/17832/14-ц (Провадження № 14-538цс19) було сформульовано наступний правовий висновок: Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Також, у Постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.06.2022 року справі №569/20510/19 (провадження № 61-13787св20) зазначено, що аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Судом було встановлено, що права позивача як споживача відповідних робіт (послуг) які надаються відповідачем, були порушені, таким чином, позивач зазнала моральних страждань внаслідок пошкодження її майна, не можливості його використання за призначенням протягом тривалого часу.
При цьому, суд враховує намагання відповідача врегулювати ситуацію, що склалася в порядку досудового врегулювання спору, навіть з врахуванням не визнання власної вини у завданні матеріальної шкоди позивачу.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 3 000,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору, та враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 1 211, 20 грн. за позовну вимогу про розірвання договору та 976 грн. за майнову вимогу, а всього 2 187,20 грн.
Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Розірвати договір, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та Фізичною особою – підприємцем ОСОБА_2 (РНОКІІІ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) за квитанцією-договором № 00990-3 від 14.05.2025;

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) збитки у розмірі 4 176,35 грн, неустойку - 367,20 грн, моральну шкоду – 3 000,00 грн, а всього 7 543,55 грн. 

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2 187,20

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 

Суддя           С.О. Демидова