1	Справа № 335/3971/25  2/335/48/2026 	

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мухіна Антона Анатолійовича до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя 28.04.2025 року через систему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката – Мухіна Антона Анатолійовича до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, інша особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. 
Відповідно до заявлених позовних вимог представник позивача просив:
- Визначити розмір відшкодовуваної шкоди та стягнути цю суму на користь ОСОБА_1 з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, у якості відшкодування матеріальної шкоди.
- Визначити розмір відшкодовуваної шкоди та стягнути цю суму на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного бюджету України, у якості відшкодування матеріальної шкоди.
- Стягнути на користь ОСОБА_1 з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України кошти в розмірі 912000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 7000 грн. судових витрат за надання професійної правової допомоги. 
- Стягнути на користь ОСОБА_2 з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України кошти в розмірі 734133,33 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 7000 грн. судових витрат за надання професійної правової допомоги.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що Позивач ОСОБА_1 знаходилась під слідством та судом з 27.12.2016 року по 28.11.2024 року, тобто 7 років 11 місяців та 0 днів; Позивач ОСОБА_2 знаходилась під слідством та судом з 04.04.2017 року по 28.11.2024 року, тобто 7 років 7 місяців та 23 дня.
Постановлення судом виправдувального вироку щодо позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, прямо передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що незаконне притягнення їх до кримінальної відповідальності до низки тяжких та особливо тяжких злочинів, принизило їх честь та гідність, порушило їх нормальні життєві зв`язки, вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя, направлених на здійснення свого захисту у кримінальному провадженні та відновлення чесного імені та ділової репутації. Крім того, моральна шкода, спричинена Позивачам, полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, через що різко погіршився їх стан здоров`я. Обидва Позивачі під час притягнення до кримінальної відповідальності займали керівні посади у сфері управління праці та соціального захисту населення, були публічними особами. Наявність підлеглих зумовило необхідність Позивачів пояснювати великій кількості людей несправедливість висунутих обвинувачень, що призвело до додаткового стресу.
Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду.
Дана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які Позивачі зазнали у зв`язку із протиправною поведінкою органів досудового розслідування щодо них та у приниженні честі та гідності Позивачів, а також їх ділової репутації через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та знаходження під слідством та судом на протязі тривалого часу. Дана моральна шкода прямо передбачена п. 2 та 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України.
Так, Позивач ОСОБА_1 внаслідок стійкого стресу та постійного нервового напруження із-зі підозри та обвинувачення у вчиненні низки кримінальних правопорушень має від 08.06.2017 року третю групу інвалідності по ураженню опорно-рухової системи, що підтверджується довідками МСЕК, які додано до позову, а тому за доцільне застосувати для визначення розміру моральної шкоди Позивача-1 ОСОБА_1 коефіцієнт 1,2 від мінімального.
Ухвалою суду від 02.05.2025 року заява залишена без руху та надано строк 10 днів для усунення недоліків, а саме необхідність визначитись з процесуальним статусом осіб-позивачів, відповідачів чи третіх осіб тощо; уточнити першу та другу позовні вимоги в частині розміру матеріальної шкоди.
12.05.2025 року через систему Електронний суд надійшла уточнена позовна заява від імені позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника адвоката – Мухіна Антона Анатолійовича до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. 
Відповідно до уточнених позовних вимог представник позивачів просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України:
- на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 74300,00 грн.;
- на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 27900,00 грн.;
- на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 912000,00 грн. та 7000 грн. судових витрат за надання професійної правової допомоги;
- на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 734133,33 грн. та 7000 грн. судових витрат за надання професійної правової допомоги.
Ухвалою суду від 13.05.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.
В ході підготовчого провадження від сторін також надійшли наступні клопотання і заяви по суті спору:
04.06.2025 від ГУ ДКСУ у Запорізькій області надійшов відзив на позов із якого вбачається, що Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що моральна шкода, визначена позивачами не підлягає відшкодуванню, так як суттєві моральні страждання, про які позивачками зазначено у своїй позовній заяві, є лише припущеннями та загальними фразами, обґрунтування ґрунтуються лише на їх поясненнях та особистих ствердженнях, що не може бути доказом у справі. Також Відповідач вважає, що вимоги позивачок про відшкодування матеріальної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з недотриманням порядку відшкодування матеріальної шкоди, оскільки позивачки не звертались до відповідних державних органів для визначення розміру матеріальної шкоди, а стягнення витрат на правничу допомогу адвоката має бути проведено не з Державного бюджету України, а з відповідачів по справі, внаслідок дій або бездіяльності яких підлягає відшкодуванню шкода.
За таких обставин відповідач вказує що позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку з неналежним їх обґрунтуванням, а стягнення заявленої до відшкодування суми може призвести до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету України.
04.06.2025 до суду надійшов відзив від Запорізької обласної прокуратури, з посиланням на те, що ОСОБА_1 не доведено підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі більшому аніж гарантований державою, а також сума витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., зважаючи на категорію складності справи, та переліку виконаних робіт, не є співмірною, не відповідає принципу справедливості та не підлягає задоволенню.
Також до суду від відповідача Управління Служби безпеки України в Запорізькій області надійшов 09.06.2025 відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач-3 просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачками не надано жодних документів, що свідчать про понесені витрати у сумі 102200,00 грн. Окрім того, посилається на те, що Позивачем ОСОБА_1 заявлено коефіцієнт 1,2 для визначення моральної шкоди, але причинно-наслідковий зв`язок між проведенням досудового розслідування, судовим розглядом провадження та встановленням їй 3 групи інвалідності відсутній.
12.06.2025 року через систему Електронний суд від представника позивачів адвоката Мухіна А.А. надійшли відповіді на відзив Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, в яких з посиланням на підтвердженість та достатність наданих до суду доказів у справі просить задовольнити позов повністю.
Ухвалою від 17.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивачів адвокат Мухін А.А. позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позові.
У судовому засіданні представники відповідачів ГУ ДКСУ у Запорізькій області, Управління Служби безпеки України в Запорізькій області і Запорізької обласної прокуратури, кожний окремо, заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до п. 34 Р. 1 Реєстру матеріалів досудового розслідування у КП №12016080000000230 від 23.08.2016 року Позивачу ОСОБА_1 27.12.2016 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.
Відповідно до п. 40 Р. 1 Реєстру матеріалів досудового розслідування у КП №12016080000000230 від 23.08.2016 року Позивачу ОСОБА_2 04.04.2017 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.
Вироком Комунарського районного суду у м. Запоріжжі від 13.07.2021 року у справі № 331/3633/17 пр.1-кп/333/17/21 (головуючий суддя Наумова І.Й.) Волошину В.В. та Семенюк Ю.В. виправдано у зв`язку з недоведеністю їх винуватості.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.11.2024 року вказаний вирок залишено без змін.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56,62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України),кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивачем ОСОБА_1 заявлено до стягнення 912 000,00 грн. моральної шкоди, із застосуванням для визначення розміру моральної шкоди коефіцієнту 1,2 від мінімального, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366, ч.4 ст.28, ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.258-5 КК України.
Застосування коефіцієнта 1,2 від мінімального, Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона притягувалась до відповідальності за підозрою у вчиненні низки тяжких та особливо тяжких злочинів, з метою доведення своєї невинуватості була вимушена пройти усі ланки судової системи України, що призвело до погіршення її стану здоров`я. Так, Позивач ОСОБА_1 внаслідок стійкого стресу та постійного нервового напруження із-зі підозри та обвинувачення у вчиненні низки кримінальних правопорушень має від 08.06.2017 року третю групу інвалідності по ураженню опорно-рухової системи, що підтверджується довідками МСЕК, які додано до позову.
Позивачем ОСОБА_2 заявлено до стягнення 734133,33 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255, ч.5 ст.191, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366, ч.4 ст.28, ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.258-5 КК України.
Як вбачається із розрахунку позивачів, останні визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходять із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2025, тобто із суми 8000 грн.
Заявлений Позивачем ОСОБА_1 період становить з 27.12.2016 (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 28.11.2024 (дата постановлення Дніпровським апеляційним судом ухвали у справі).
Заявлений Позивачем ОСОБА_2 період становить з 04.04.2017 (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 28.11.2024 (дата постановлення Дніпровським апеляційним судом ухвали у справі).
Розглянувши наведену вище заявлену до стягнення суму моральної шкоди, суд виходить з наступного.
За змістом п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Статтею 1176 ЦК України унормовано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2). Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7).
Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Статтею 4 наведеного вище Закону унормовано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до частин 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення частини другої статті 13 Закону дозволяє зробити висновок, що розмір моральної шкоди у мінімальному розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом є гарантованим мінімумом такого відшкодування виходячи лише з тривалості кримінального провадження відносно особи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
З огляду на викладене, вирішуючи спір по суті позовних вимог судом враховано наведені вище положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та прийнято до уваги відповідні доводи позивачів про те, що їм інкримінувались протиправні дії у скоєнні низки тяжких та особливо тяжких злочинів, що принизило їх честь та гідність, порушило їх нормальні життєві зв`язки, вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя, направлених на здійснення свого захисту у кримінальному провадженні та відновлення чесного імені та ділової репутації. Крім того, моральна шкода, спричинена Позивачам, полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, через що різко погіршився їх стан здоров`я. Обидва Позивачі під час притягнення до кримінальної відповідальності займали керівні посади у сфері управління праці та соціального захисту населення, були публічними особами. Наявність підлеглих зумовило необхідність Позивачів пояснювати великій кількості людей несправедливість висунутих обвинувачень, що призвело до додаткового стресу.
Крім того, Позивач ОСОБА_1 внаслідок стійкого стресу та постійного нервового напруження із-зі підозри та обвинувачення у вчиненні низки кримінальних правопорушень має від 08.06.2017 року третю групу інвалідності по ураженню опорно-рухової системи, що підтверджується довідками МСЕК.
Таким чином, враховуючи вище зазначене, а також зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку позивачів в частині заявленої до стягнення моральної шкоди: для Позивача ОСОБА_1 виходячи із коефіцієнту 1,2 від мінімальної заробітної плати; а для Позивача ОСОБА_2 в гарантований державою мінімальному розміру від мінімальної заробітної плати.
При цьому, суд, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати виходить із встановленого законодавством розміру на момент відшкодування, починаючи з дати повідомлення про підозру у вчиненні злочину до набрання виправдувальним вироком законної сили.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.
Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен виходити з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.
З огляду на викладене, враховуючи, що позивачі звернулись до суду у 2025 році, то суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходить з положень статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким установлено у 2025 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 8000 гривень.
Крім того, суд вважає, що моральна шкода за час перебування під слідством та судом, підлягає відшкодуванню з дати повідомлення про підозру особам у вчиненні злочину (Позивачу ОСОБА_1 з 27.12.2016, Позивачу ОСОБА_2 з 04.04.2017) до набрання виправдувальним вироком законної сили, що в даному випадку - Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.11.2024 року.
За таких обставин, оскільки Позивач ОСОБА_1 знаходилась під слідством та судом 7 років 11 місяців та 0 днів, а Позивач ОСОБА_2 - 7 років 7 місяців та 23 дня, то за розрахунком суду розмір відшкодування моральної шкоди становить: 
- для Позивача-1 ОСОБА_1 становить 912000,00 грн. ((95 міс. * 8000 грн.) * 1,2 = 912000,00 грн. );
- для Позивача-2 ОСОБА_2 становить 734133,33 грн. (91 міс. * 8000 грн. =728000,00 грн. + 6133,33 грн. за 23 дня);
Заперечення Відповідачів у відзиві на позовну заяву на те, що позивачі не довели факту спричинення їм моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Верховний Суд у Постанові від 29 серпня 2018 року, справа № 686/16161/16-ц, визначив, що правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.
Розглянувши вимоги позивачів про відшкодування матеріальної шкоди (витрат на правову допомогу), суд виходить з наступного.
Звертаючись до суду з позовом, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили відшкодувати їм матеріальну допомогу, яка полягає у понесених витратах на правову допомогу, яка надавалась їм адвокатом Мухіним А.А. в межах кримінальної справи.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.
Положеннями КПК України визначено, що юридична допомога в кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.
До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах (постанова Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 291/383/19 (провадження № 61-3314св23)).
За змістом статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.
Встановивши факт понесення витрат у зв`язку із поданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.
Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21) та від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи,що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги,оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера,платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ,касові чеки,посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Згідно із частинами першою, третьою та п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21.
У постанові Верховного Суду від18 січня 2023 року у справі №335/4358/21 (провадження № 61-7653св22) зазначено, що:
«Порядок застосування цього Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення).
Абзацом 3 пункту 10 Положення встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.
Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.
Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18).
При цьому передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 750/958/20 (провадження № 61-12600св21)».
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 02 листопада 2023 року у справі № 127/9332/22 (провадження № 61-5746св23).
На підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу, яка надавалась позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Мухіним А.А. в межах кримінальної справи:
- позивачем ОСОБА_1 надано угоду про надання правової допомоги від 18.12.2016 року, акт виконаних робіт № 4 від 01.12.2024 року по договору про надання правової допомоги адвоката б\н від 18.12.2016 року між адвокатом Мухіним А.А. та ОСОБА_1 (далі Акт №4), світлокопії матеріалів кримінальної справи №331/3633/17 протоколи судових засідань;
- позивачем ОСОБА_2 надано угоду про надання правової допомоги від 23.06.2020 року, акт виконаних робіт № 5 від 01.12.2024 року по договору про надання правової допомоги адвоката б\н від 23.06.2020 року між адвокатом Мухіним А.А. та ОСОБА_2 (далі Акт №5), світлокопії матеріалів кримінальної справи №331/3633/17 протоколи судових засідань.
Умовами угоди про надання правової допомоги між позивачами та адвокатом Мухіним А.А. передбачена оплата послуг за домовленістю сторін.
Згідно з Актом №4 адвокатом Мухіним А.А. були надані наступні послуги:
1) Проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового захисту клієнта, стратегії ведення такої справи в суді, обсягу доказів та джерел їх збирання, підготовки до здійснення захисту клієнта на досудовому розслідуванні, участь у розгляді клопотань слідчого під час досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження щодо клієнта 7000 грн.;
2) Здійснення захисту клієнта у 4 судових засіданнях в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя у справі № 331/3633/17 від 31 липня 2017 року, 08 серпня 2017 року, 12 вересня 2017 року, 13 вересня 2017 року, 800 грн. за судове засідання, загальна сума 3200 грн.;
3) Здійснення захисту клієнта у 63 судових засіданнях в Комунарському районному суді м. Запоріжжя у справі № 331/3633/17 від 27 вересня 2017 року, 07 листопада 2017 року, 13 листопада 2017 року, 14 листопада 2017 року, 22 листопада 2017 року, 06 грудня 2017 року, 12 грудня 2017 року, 18 грудня 2017 року, 21 грудня 2017 року, 07 лютого 2018 року, 13 лютого 2018 року, 14 лютого 2018 року, 14 лютого 2018 року, 15 лютого 2018 року, 03 квітня 2018 року, 11 квітня 2018 року, 12 квітня 2018 року, 07 травня 2018 року, 15 травня 2018 року, 29 травня 2018 року, 04 червня 2018 року, 02 серпня 2018 року, 13 серпня 2018 року, 26 вересня 2018 року, 10 жовтня 2018 року, 19 листопада 2018 року, 03 грудня 2018 року, 04 грудня 2018 року, 20 грудня 2018 року, 14 січня 2019 року, 16 січня 2019 року, 24 січня 2019 року, 28 січня 2019 року, 14 березня 2019 року, 26 березня 2019 року, 01 квітня 2019 року, 02 квітня 2019 року, 03 квітня 2019 року, 08 квітня 2019 року, 09 квітня 2019 року, 10 квітня 2019 року, 15 квітня 2019 року, 17 квітня 2019 року, 22 квітня 2019 року, 24 квітня 2019 року, 25 квітня 2019 року, 08 липня 2019 року, 14 серпня 2019 року, 15 жовтня 2019 року, 22 жовтня 2019 року, 18 листопада 2019 року, 17 грудня 2019 року, 03 лютого 2020 року, 17 лютого 2020 року, 06 липня 2020 року, 13 липня 2020 року, 26 лютого 2021 року, 17 березня 2021 року, 05 квітня 2021 року, 14 травня 2021 року, 10 червня 2021 року, 05 липня 2021 року, 13 липня 2021 року, 800 грн. за судове засідання, загальна сума 50400 грн.;
4) Складання заперечення на апеляційну скаргу прокурора по справі № 331/3633/17 2500 грн.
5) Здійснення захисту клієнта у 14 судових засіданнях в Дніпровському апеляційному суді у справі № 331/3633/17 від 23 лютого 2022 року, 22 червня 2022 року, 04 жовтня 2022 року, 12 січня 2023 року, 14 лютого 2023 року, 07 березня 2023 року, 28 вересня 2023 року, 07 грудня 2023 року, 08 лютого 2024 року, 05 березня 2024 року, 28 травня 2024 року, 08 серпня 2024 року, 05 вересня 2024 року, 28 листопада 2024 року, 800 грн. за судове засідання, загальна сума 11200 грн.
Загальна вартість наданих послуг позивачу-1 ОСОБА_1 з 18.12.2016 року по 01.12.2024 року складає 74300 грн., яка виплачувалась клієнтом адвокату впродовж вказаного терміну виконання умов договору.
Згідно з Актом №5 адвокатом Мухіним А.А. були надані наступні послуги:
1) Проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового захисту клієнта, стратегії ведення такої справи в суді, обсягу доказів та джерел їх збирання, підготовки до здійснення захисту клієнта у суді, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження щодо клієнта 7000 грн.;
2) Здійснення захисту клієнта у 9 судових засіданнях в Комунарському районному суді м. Запоріжжя у справі № 331/3633/17 від 06 липня 2020 року, 13 липня 2020 року, 26 лютого 2021 року, 17 березня 2021 року, 05 квітня 2021 року, 14 травня 2021 року, 10 червня 2021 року, 05 липня 2021 року, 13 липня 2021 року, 800 грн. за судове засідання, загальна сума 7200 грн.;
3) Складання заперечення на апеляційну скаргу прокурора по справі № 331/3633/17 2500 грн.;
4) Здійснення захисту клієнта у 14 судових засіданнях в Дніпровському апеляційному суді у справі № 331/3633/17 від 23 лютого 2022 року, 22 червня 2022 року, 04 жовтня 2022 року, 12 січня 2023 року, 14 лютого 2023 року, 07 березня 2023 року, 28 вересня 2023 року, 07 грудня 2023 року, 08 лютого 2024 року, 05 березня 2024 року, 28 травня 2024 року, 08 серпня 2024 року, 05 вересня 2024 року, 28 листопада 2024 року, 800 грн. за судове засідання, загальна сума 11200 грн.
Загальна вартість наданих послуг позивачу ОСОБА_2 з 23.06.2020 року по 01.12.2024 року складає 27900 грн., яка виплачувалась клієнтом адвокату впродовж вказаного терміну виконання умов договору.
Позивачами було надано копії матеріалів кримінального провадження № 331/3633/17, а саме копії журналів судових засідань за участю адвоката Мухіним А.А., як захисника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Таким чином, проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового захисту клієнта, стратегії ведення такої справи в суді, обсягу доказів та джерел їх збирання, підготовки до здійснення захисту клієнта на досудовому розслідуванні та у суді, участь у розгляді клопотань слідчого під час досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, участь захисника Волошиної В.В. в 67 судових засіданнях в Комунарському районному суді м. Запоріжжя та у 9 судових засіданнях як захисника Семенюк Ю.В., складання заперечень на апеляційну скарги та участь у 14 судових засідань апеляційного розгляду справи №331/3633/17 суд вважає доведеним.
Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено відшкодовування сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.
На підтвердження здійснення ОСОБА_1 оплати послуг адвоката Мухіна А.А. на загальну суму 74300 грн. до суду було надано квитанції до Акту №4, а саме: квитанція серії ААВ №076473 від 24.05.2017 року за проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового захисту ОСОБА_1 , стратегії ведення такої справи в суді, обсягу доказів та джерел їх збирання, підготовки до здійснення захисту клієнта на досудовому розслідуванні, участь у розгляді клопотань слідчого під час досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_1 на суму 7000 грн.; квитанція серії ААВ №076474 від 13.09.2017 року за здійснення захисту ОСОБА_1 у 4 судових засіданнях в Жовтневому районному суді м.Запоріжжя у справі №331/3633/17 на суму 3200 грн.; квитанція серії ААВ №076475 від 17.07.2021 року за здійснення захисту ОСОБА_1 у 63 судових засіданнях в Комунарському районному суді м.Запоріжжя у справі №331/3633/17 на суму 50400 грн.; квитанція серії ААВ №076476 від 07.12.2021 року за складання заперечення на апеляційну скаргу прокурора у справі №331/3633/17 на суму 2500 грн.; квитанція серії ААВ №076477 від 01.12.2024 року за здійснення захисту ОСОБА_1 у 14 судових засіданнях в Дніпровському апеляційному суді у справі №331/3633/17 на суму 11200 грн.
На підтвердження здійснення ОСОБА_2 оплати послуг адвоката Мухіна А.А. на загальну суму 27900 грн. до суду було надано квитанції до Акту №5, а саме: квитанція серії ААВ №076478 від 05.07.2020 року за проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового захисту ОСОБА_2 , стратегії ведення такої справи в суді, обсягу доказів та джерел їх збирання, підготовки до здійснення захисту клієнта у суді, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_2 на суму 7000 грн.; квитанція серії ААВ №076479 від 05.07.2020 року за здійснення захисту Семенюк Ю.В. у 9 судових засіданнях в Комунарському районному суді м.Запоріжжя у справі №331/3633/17 на суму 7200 грн.; квитанція серії ААВ №076480 від 07.12.2021 року за складання заперечення на апеляційну скаргу прокурора у справі №331/3633/17 на суму 2500 грн.; квитанція серії ААВ №076481 від 01.12.2024 року за здійснення захисту ОСОБА_1 у 14 судових засіданнях в Дніпровському апеляційному суді у справі №331/3633/17 на суму 11200 грн.
Таким чином, розмір таких витрат підтверджений належними доказами, тому позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в цій частині повністю підлягають задоволенню.
Судом відхиляється посилання представників Відповідачів на відсутність в матеріалах цієї справи будь-яких доказів на підтвердження понесення позивачами витрат на юридичну допомогу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у заявленому до стягнення розмірі у цій справі: квитанцій до прибуткового касового ордеру, платіжних доручень, касових чеків, інших банківських документів тощо, оскільки на підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу, яка надавалась позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Мухіним А.А. в межах кримінальної справи надано достатньої доказів, які є належними та допустимими у даній категорії справ. Так, суд виходить з того, що за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Окрім того, суд звертає увагу на таке.
Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25березня 2020року у справі №641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)(пункти63,64),від 15грудня 2020року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19)(пункт71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).
Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08 вересня 2021 року у справі № 751/7182/19 (провадження № 61-12426св20), від 11 жовтня 2023 року у справі № 201/1611/22 (провадження № 61-6247св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) та інших.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі суд зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 представляв адвокат Мухін А,А. на підставі договорів б/н про надання правової допомоги від 20 березня 2025 року та ордерів на надання правничої (правової) допомоги Волошиній В.В. серії АР № 1236094 від 24.04.2025 року та Семенюк Ю.В. серії АР № 1236095 від 24.04.2025 року.
Згідно з умовами договорів про надання правової допомоги від 20 березня 2025 року гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору або актом виконаних робіт.
Матеріали справи містять: акт виконаних робіт № 7 від 16.04.2025 року по договору про надання правової допомоги адвоката б\н від 20.03.2025 року між адвокатом Мухіним А.А. та ОСОБА_1 та квитанцію серії ААВ №076482 від 16.04.2025 року за проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового представництва Волошиної В.В., підготовка та подання позовної заяви від імені позивача ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на суму 7000 грн.; акт виконаних робіт № 8 від 16.04.2025 року по договору про надання правової допомоги адвоката б\н від 20.03.2025 року між адвокатом Мухіним А.А. та ОСОБА_2 та квитанцію серії ААВ №076483 від 16.04.2025 року за проведення первинного консультування щодо можливих шляхів судового представництва Семенюк Ю.В., підготовка та подання позовної заяви від імені позивача Семенюк Ю.В. до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на суму 7000 грн.
З огляду на викладене, суд убачає визначені законом підстави для задоволення вимоги про відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. за кожного із Позивачів, що складається з надання професійної правової допомоги за підготовку та подання позову та участь у судових засіданнях.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-13, 81, 82, 133, 137, 141, 258, 259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мухіна Антона Анатолійовича до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити повністю.
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , кошти в розмірі 74 300 (сімдесят чотири тисячі триста) гривень 00 копійок, у якості відшкодування матеріальної шкоди за надання професійної правової допомоги у справі №331/3633/17.
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , кошти в розмірі 27 900 (двадцять сім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, у якості відшкодування матеріальної шкоди за надання професійної правової допомоги у справі №331/3633/17.
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , кошти в розмірі 912 000 (дев`ятсот дванадцять тисяч) гривень 00 копійок, у якості відшкодування моральної шкоди та 7000 гривень судових витрат за надання професійної правової допомоги. 
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , кошти в розмірі 734 133 (сімсот тридцять чотири тисячі сто тридцять три) гривні 33 (тридцять три) копійки, у якості відшкодування моральної шкоди та 7000 гривень судових витрат за надання професійної правової допомоги.
Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач - Державна Казначейська служба України, код ЄДРПОУ 37567646, юридична адреса: 01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6.
Відповідач - Запорізька обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02909973, юридична адреса: 69005 місто Запоріжжя, вулиця Матросова, будинок 29а.
Відповідач - Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, код ЄДРПОУ 20001556, юридична адреса: 69011, місто Запоріжжя, вулиця Олександрівська, будинок 62.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 19.02.2026 року.

Суддя А.В. Воробйов