П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 523/25366/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Майка Ігоря Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року, прийняте у складі суду судді Малиновського О.М. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області, в якому позивач просив суд скасувати постанову серії ЕНА№6175629 від 18.11.2025р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Майко Ігор Іванович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилається на те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом повністю проігноровано факт відсутності в постанові серії ЕНА №6175629 від 18.11.2025 року відомостей стосовно доказів порушення та технічних засобів за допомогою яких було зафіксоване порушення, а фіксування технічних засобів у постанові є не просто формальністю, а обов`язком поліцейського. Апелянт також вказує на порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Представником відповідача надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови серії ЕНА №6175629 від 18.11.2025р., складеної поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області Пересунько С.О. (далі за текстом поліцейський Пересунько С.О.) у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП з накладанням адміністративного стягнення в розмірі 340,00грн.
Ухвалюючи постанову поліцейським Пересунько С.О. у мотивувальній частині постанови зазначено, що 18.11.2025р. об 11.28годині в м. Одесі, на вулиці Сахарова академіка, буд.40/1 водій транспортного засобу марки «Toyota» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснив поворот ліворуч перетнувши подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п.8.5.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції частини першої статті 122 КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні. За висновками суду, наявність певних недоліків, під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення та складання постанови не спростовує факту порушення позивачем Правил дорожнього руху.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 та 2 статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Положеннями ст. 245 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як випливає з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Зі змісту ст. ст. 258, 276, 277 КУпАП вбачається, що справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, розглядаються уповноваженою особою невідкладно, після виявлення правопорушника та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 72 КАС України).
При цьому, нормами ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Положеннями ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».
При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.
Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».
Пункт 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.
Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідач на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови посилається та відеозапис з нагрудної камери поліцейського та відеозапис з відео реєстратора патрульного автомобіля, якими на його думку підтверджується факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.
В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 по справі № 295/3099/17 та від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а, від 05.03.2020 по справі №607/7987/17.
Колегія суддів зазначає, оскільки оскаржувана постанова не містить посилань на технічні засоби, за допомогою яких здійснено відеозапис та взагалі посилань на наявність відповідних відеозаписів як доказів адміністративного правопорушення, вказані докази не можуть вважтись належними та допустимими у розумінні КАС України.
Водночас, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може виступати доказом вчинення особою такого правопорушення.
Колегія суддів звертає уваги на висновки Верховного Суду у межах справи №177/525/17, викладені у постанові від 08.07.2020 року, згідно яких навіть факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Інших доказів, які б свідчили про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він був притягнутий до відповідальності, зокрема пояснень свідків, матеріали справи не містять.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною 1 статті 122 КУпАП, оскільки відеозаписи, надані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не можуть вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснені дані відеозаписи.
Оскільки відповідачем не було надано до суду жодних належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст. 122 КУпАП.
Визначаючись із способом захисту порушеного права позивача, колегія суддів враховує, що згідно вимог ч.3 ст. 286 КАС України, яка є спеціальною нормою, а наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що задоволення позову шляхом визнання протиправною та скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення, а також закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача є належним та ефективним способом захисту, який поновить порушені права позивача.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень частини 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, як встановлено судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції, з урахування коефіцієнту 0,8, сплаті підлягав судовий збір у сумі 484,48 грн.. За подання апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у сумі 726,72 грн.. Таким чином, загальний розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, складає 1211,20 грн. та підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції, як міжрегіонального територіального органу Національної поліції України, оскільки спірну постанову було винесено його територіальним органом без статусу юридичної особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Майка Ігоря Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року – задовольнити. 
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності – скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6175629 від 18 листопада 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, Київ, 03048, код ЄДРПОУ 40108646) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, понесені у судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька