ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м.Дніпро Справа № 904/835/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)
суддів: Кощеєва І.М., Чус О.В.
при секретарі судового засідання: Карпенко А.С.
Представники сторін:
від позивача: ДЕМЧЕНКО АНДРІЙ ГРИГОРОВИЧ (поза межами приміщення суду) - від Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» - адвокат, довіреність № 2 від 31.12.2024р.
від відповідача: ОВДІЙ ЯНА ПЕТРІВНА (поза межами приміщення суду) - від ФОП Кошелєва Катерина Олегівна - адвокат, ордер серія АЕ №1363815 від 01.01.2024р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі №904/835/24 (суддя Татарчук В.О.)
За позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг) 
до Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни (Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Вільне)
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни про стягнення заборгованості в загальному розмірі 218 845,32грн, з якої: 215 803,82грн заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, 478,15грн заборгованості за абонентське обслуговування, 868,36грн інфляційних збитків, 763,51грн трьох відсотків річних, 931,48грн пені. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов публічного договору - "Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії" від 05.10.2021 щодо своєчасної та повної оплати за послуги з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 30.11.2023 та за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 30.11.2023.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі №904/835/24 позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення заборгованості в загальному розмірі 256501,12грн, з якої: 253459,62грн заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, 478,15грн заборгованості за абонентське обслуговування, 868,36грн інфляційних збитків, 763,51грн трьох відсотків річних, 931,48грн пені – задоволено в повному обсязі. 
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" 253 459,62грн - заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, 478,15грн - заборгованості за абонентське обслуговування, 868,36грн - інфляційних збитків, 763,51грн - трьох відсотків річних, 931,48грн - пені та 3078,02грн - витрат по сплаті судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що приміщення відповідача відокремлене від мереж централізованого опалення. Разом з тим, відповідачу з урахуванням пункту 5 Індивідуального договору нараховано до сплати заборгованість за поставлену теплову енергію на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та на забезпечення функціонування внустрішньобудинкових систем опалення за період з 05.11.2021 по 30.11.2023 в сумі 253459,62грн. та заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 30.11.2023 у сумі 478,15 грн.
Доказів оплати заборгованості у розмірі 253459,62 грн за поставлену теплову енергію та плати за абонентське обслуговування у розмірі 478,15 грн відповідач не надав. 
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 253459,62 грн за поставлену теплову енергію та за абонентське обслуговування в розмірі 478,15 грн судом визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у загальній сумі 253937,77грн, з якої 253459,62грн заборгованість за послуги теплопостачання та 478,15грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано та судом не встановлено порушень в розрахунку позивача обсягу споживання відповідачем теплової енергії у спірному періоді з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 206, 207 том 1).
За наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 253937,77грн, з якої 253459,62грн заборгованість за послуги теплопостачання та 478,15грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, судом першої інстанції визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати поставленої теплової енергії, позивач, з посиланням на пункт 45 договору, нарахував пеню у розмірі 931,48грн за загальний період з 01.12.2023 по 13.02.2024 та на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нарахував інфляційні втрати у сумі 868,36грн за період з грудня 2023 року по січень 2024 року і 3% річних у сумі 763,51грн за період з 01.12.2023 по 13.02.2024.

Перевіривши розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, господарський суд визнав їх арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 931,48 грн пені, 763,51 грн трьох процентів річних та 868,36 грн інфляційних втрат.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Фізична особа-підприємць Кошелєва Катерина Олегівна звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 року у справі 904/835/24 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до Фізичної особи - підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни. Судові витрати по справі покласти на Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» та стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4617,03 грн., витрати на професійну правничу допомогу 24 000 грн. (суд першої інстанції), та витрати на проведену судову експертизу у розмірі 15 000 грн. (суд першої інстанції) згідно Рахунку на оплату 23/24 від 20 травня 2024 року.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що між сторонами не укладено договору на постачання теплової енергії, а позивач не довів факту акцепту публічного договору. Відповідно, відсутні підстави вимагати виконання зобов`язань. 
Також, скаржник посилається на те, що позивач не надав належних доказів фактичного надання послуг (зокрема опалення місць загального користування та функціонування систем), тому сам факт споживання послуг є недоведеним. 
Скаржник зауважує, що не отримував щомісячних рахунків і актів, які є обов`язковими первинними документами. Їх ненадання позбавило можливості своєчасної оплати та ведення обліку. 
За доводами скаржника, розрахунок позивача є недостовірним, оскільки не враховано всі приміщення, неправильно визначено площі, відсутні вихідні дані та докази правильності нарахувань. 
На переконання скаржника, суд безпідставно визнав допустимими окремі докази (зокрема акт, підписаний неуповноваженою особою), а також не перевірив належність направлення претензій і кореспонденції. 
Разом з тим, за доводами апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача та фактично поклав у основу рішення недоведені обставини.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

24.10.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.

Позивач зазначає, що відповідач як власник (співвласник) приміщення у багатоквартирному будинку є споживачем комунальної послуги незалежно від укладення письмового договору, оскільки між сторонами діє публічний договір приєднання. 
За доводами позивача, відключення приміщення від мереж централізованого опалення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодовувати частку витрат на загальнобудинкові потреби. 
Щодо проведених розрахунків позивач стверджує, що нарахування здійснені відповідно до вимог чинного законодавства на підставі показників вузла комерційного обліку з подальшим розподілом між усіма співвласниками пропорційно площі приміщень. 
Окрім того, позивач зауважив, що обов`язок зі сплати виникає незалежно від факту отримання рахунків, а спірне приміщення враховується як єдиний об`єкт нерухомості. 

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Дармін М.О. (доповідач), судді – Кощеєв І.М., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/835/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/835/24.
07.10.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі №904/835/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 04.03.2025 об 12:00 годин.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.08.2025 на 10:00 год.
Судове засідання, призначене на 19.08.2025 не відбулось у зв`язку з відпусткою суддів - Кощеєва І.М. та Чус О.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі №904/835/24 призначено в судове засідання на 04.11.2025 о 09:20 год.
04.11.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №333378514 від 24.05.2023 відповідач є власником нежитлового приміщення №193 у будинку 5 по вул. Петра Дорошенка (колишня назва Блюхера) у м. Кривий Ріг (а.с. 12 том 1).
Відповідно до акту обстеження від 11.07.2024 у нежитловому приміщенні №193 в будинку 5 по вул. Петра Дорошенка (колишня назва Блюхера) відсутні опалювальні прилади, наявні транзитні трубопроводи у кількості 90шт довжиною по 2,5метри, загальнобудинковий прилад обліку (а.с. 205 том 1).
Доказів відключення від мереж (систем) централізованого опалення нежитлового приміщення №193, у встановленому законодавством порядку, матеріали справи не містять. Відповідачем таких доказів не надано.
Однак, в матеріалах справи наявний висновок експерта №23/24 від 19.06.2024 (а.с. 172-195 том 1), який наданий відповідачем, з якого вбачається, що приміщення №193 має власну автономну систему опалення, яка працює окремо від централізованого опалення та з ним не пов`язана, труби розводки централізованого опалення проходять через приміщення (зашиті в гіпсокартон та під оздобленням колон).
Сторони не заперечують того факту, що приміщення №193 відключене від системи централізованого опалення. 
Згідно з розрахунком позивача (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) заборгованість відповідача за теплову енергію за період з 05.11.2021 по 30.11.2023 склала 253459,62грн.
Згідно з розрахунком позивача сума абонентського обслуговування за період 05.11.2021 по 30.11.2023 складає 478,15грн. 
На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 868,36грн за період з грудня 2023 року по січень 2024 року, 3% річних у сумі 763,51грн за період з 01.12.2023 по 13.02.2024 та пеню у сумі 931,48грн за період з 01.12.2023 по 13.02.2024. 

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що відповідно до Інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідач є власником нежитлового приміщення №193 у будинку 5 по вул. Петра Дорошенка (колишня назва Блюхера) у м. Кривий Ріг. Відповідно до акту обстеження від 11.07.2024 у нежитловому приміщенні №193 в будинку 5 по вул. Петра Дорошенка (колишня назва Блюхера) відсутні опалювальні прилади, наявні транзитні трубопроводи у кількості 90шт довжиною по 2,5метри, загальнобудинковий прилад обліку (а.с. 205 том 1). Доказів відключення від мереж (систем) централізованого опалення нежитлового приміщення №193, у встановленому законодавством порядку, матеріали справи не містять. Відповідачем таких доказів не надано. В матеріалах справи наявний висновок експерта №23/24 від 19.06.2024 (а.с. 172-195 том 1), який наданий відповідачем, з якого вбачається, що приміщення №193 має власну автономну систему опалення, яка працює окремо від централізованого опалення та з ним не пов`язана, труби розводки централізованого опалення проходять через приміщення (зашиті в гіпсокартон та під оздобленням колон). 
Предметом позовних вимог є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з листопада 2021 року по листопад 2023 у розмірі 253 459,62 грн, плати за абонентське обслуговування у розмірі 478.15 грн, пені в розмірі 931,48 грн, 3% річних в розмірі 763,51 грн та втрат від інфляції в розмірі 868,36 грн.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
Факт відключення приміщення №193 від системи централізованого опалення сторонами не заперечується.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VІІІ).
За наведеним у пунктах 2, 5 частини першої статті 1 Закону № 2189-VІІІ визначенням: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2189-VІІІ передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. До повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії" (далі також - Правила), які набули чинності з 04.09.2019, відповідно до яких, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статті 14 Закону (пункт 13 Правил).
Відповідно до частин першої, другої статті 14 Закону № 2189-VІІІ за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).
Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022:
- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;
- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);
- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону № 2189-VІІІ (у редакції змін внесених Законом № 1060-ІХ) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення його в дію, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01.05.2020) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
Водночас, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.
Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закон № 2189-VІІІ у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20 та від 14.12.2023 у справі № 908/2078/22.
Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (абз. 3 ч. 1 ст. 641 ЦК України).
Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закон № 2189-VІІІ у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі.
Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем, як виконавцем послуг, 05.10.2021 на своєму офіційному сайті було оприлюднено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання.
Відповідно до Інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Кошелєва Катерина Олегівна є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що має загальну площу 1478,8 кв.м.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що власниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 або власником приміщення №193 та у вказаному будинку протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу позивача не надсилалося рішення про обрання моделі договірних відносин.
Відповідачем таких доказів не надано, та зазначеного не спростовано.
Отже, з 05.11.2021 договірні відносини щодо надання Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі – виконавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Кошелєвою Катериною Олегівною (далі – споживач, відповідач) розпочалися відповідно до приписів Розділу IV Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а саме шляхом приєднання споживача до публічного договору - "Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії" (далі - Індивідуального договору, текст якого було опубліковано на офіційному веб-сайті виконавця послуги КПТМ "Криворіжтепломережа" від 05.10.2021).
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині: «… Позивач не надав доказів укладення договору зі споживачем, оскільки фактично має бути підтверджено факт акцепту Скаржником, а тому відсутністі. документів на підтвердження укладення публічного договору з Позивачем суперечать можливості вимагати його виконання від Фізичної особи - підприємця: Кошелєвої К.О.
Скаржник наполягає, що нетиповість зазначених правовідносин полягає ) тому, що вона є підприємцем, яка є власницею нежитлового приміщення у склад багатоповерхового будинку, однак воно розміщене на першому поверсі і внаслідок здійсненого переобладнання має окремий вхід та у встановленому порядку узгоджену (згідно вимог законодавства) та встановлену систему індивідуального опалення, що підтверджено Висновком судового експерта Ткаленко О.М. від 19.06.2024 року.
Скаржник акцентує увагу суду, що жодних із перерахованих у п.4 підстав вважати договір з Позивачем укладеним у додатках до позовної заяви не надано, а тому, наявність зобов`язань між сторонами не є доведеним для задоволення: позовних вимог. …».
Оскільки Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, повідомлення про розміщення 05.10.2021 на сайті АТ «Криворізька теплоцентраль» публічних договорів, розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет за відповідними посиланнями, то відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 75 ГПК України колегія суддів визнає вищезазначені обставини загальновідомими, такими, що визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню.
Індивідуальний договір про надання комунальної послуги вважається не укладеним лише у випадку, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У даному випадку, від споживача, а саме від власника приміщення, позивач жодної пропозиції про вибір моделі договору не отримав.
Споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Варто зазначити, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється тільки в тому випадку, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування схемою теплопостачання відповідно до Закону України "Про теплопостачання". Отже, забороняється самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.
Також, згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року N 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 р. за N 982/33953 затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання припинення споживання теплової енергії повинно бути виконано з дозволу компетентного органу та в порядку, визначеному законодавством: з дозволу постійно діючої міжвідомчої комісії, яка створена органом місцевого самоврядування, за умови отримання технічних умов, роботи по відключенню повинні проводитись монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача квартири. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів констатує, що відповідачем не надано доказів відключення від системи централізованого теплопостачання в порядку процедури визначеної Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.
Однак, в матеріалах справи наявний висновок експерта №23/24 від 19.06.2024 (а.с. 172-195 том 1), який наданий відповідачем, з якого вбачається, що приміщення №193 має власну автономну систему опалення, яка працює окремо від централізованого опалення та з ним не пов`язана, труби розводки централізованого опалення проходять через приміщення (зашиті в гіпсокартон та під оздобленням колон).
Сторони не заперечують того факту, що приміщення №193 відключене від системи централізованого опалення.
Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу №315.
Відповідно до пункту 11 Індивідуального договору - обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу №315.
Згідно з частиною шостою статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Згідно з пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії №830 від 21.08.2019 - визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Постачальник (позивач) згідно приписів законодавства має право здійснювати нараховування відповідачу виходячи із загального обсягу спожитої теплової енергії Q опал. буд. на опалення будівлі/будинку у розрахунковому періоді, який (обсяг) визначається за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильника) багатоквартирного будинку та розподіляється, згідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг:
- на потреби опалення житлових/нежитлових приміщень (Q прим.) (у разі наявності);
- опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення;
- на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП);
- втрати від транзитних мереж (у разі наявності).
Оскільки приміщення відповідача відокремлене від мереж централізованого опалення, та враховуючи положення пункту 40 Індивідуального договору - відключення від мереж централізованого опалення не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загально-будинкових потреб, потреб функціонування багатоквартирного будинку тощо.
Разом з тим, вартість послуг з опалення (централізоване опалення) на приміщення не нараховувалось відповідачу. Опалення місць загального користування (МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення - нараховувалось; на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП) та на обсяг теплової енергії, що надходить від транзитних мереж - «втрати від транзиту» нараховувалось. В приміщенні відповідача наявні транзитні мережі, про що зазначено в акті обстеження від 11.07.2024 та підтверджується висновком експерта, який був наданий самим відповідачем.
Позивач здійснював нарахування згідно Методики № 315, згідно якої до 31.12.2021р. існувало окремо МЗК та витрати на функціонування внутрішньобудинкової системи, а після змін, з 01.01.2022р. з`явилося поняття ЗБП (так зване збірне поняття, яке включає МЗК та витрати на функціонування внутрішньобудинкової системи) 
Згідно ч. 2 Методики № 315 - загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; 
місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/ будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; 
норма споживання теплової енергії у будівлі/будинку - це кількість теплової енергії, витраченої на опалення 1 м-2 загальної опалювальної площі будівлі/будинку за опалювальний період, що встановлюється органом місцевого самоврядування; 
Розподіл між споживачами обсягу спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг (в даному випадку послуги з постачання теплової енергії), відповідно до обраної моделі договірних відносин здійснює виконавець комунальної послуги (в даному випадку КПТМ «Криворіжтепломережа» (позивач)) згідно ч. 2 Методики № 315. 
Відтак, дії позивача щодо виконання розподілу теплової енергії в багатоквартирному будинку, та нарахувань за спожиті обсяги теплової енергії відповідають приписам діючого законодавства
Враховуючи те, що здійснювати розподіл теплової енергії в багатоквартирному будинку законодавець зобов`язав надавача (виконавця) комунальної послуги, яким є позивач, що підтверджується ч. 27 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 р. (надалі Правила № 830), де вказано - розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги відповідно до обраної моделі договірних відносин, та окремо листом-роз`ясненням Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 12436/25/10-23 від 02.08.2023р. 
За положеннями частини 14 Правил № 830 - (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) (а приміщення відповідача відокремлені від мереж ЦО) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).
Згідно з п. 34 Типового індивідуального договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не розрахувався за поставлену теплову енергію, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за спожиту теплову енергію з період з листопада 2021 року по листопад 2023 року теплову енергію на загальну суму 253459,62 грн та плата за абонентське обслуговування в розмірі 478,15 грн.
Згідно доказів, що містяться в матеріалах справи, на виконання умов зазначеного договору Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" здійснено постачання теплової енергії відповідачу на протязі всього періоду передбаченого договором та щорічними розпорядженнями виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області "Про початок та закінчення опалювального періоду", що підтверджується актами подання теплоносія на будинок та актами припинення подання теплоносія, зведеними відомостями розподілу теплової енергії, звітами про споживання та виставленими для оплати рахунками-фактурами (а.с. 13-23, том 1). 
Виставлені позивачем рахунки-фактури на оплату за поставлену теплову енергію та плати за абонентське обслуговування направлялися на адресу відповідача, що підтверджується списками згрупованих відправлень (а.с. 24-26 том 1).
Доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у загальній сумі 253937,77грн, з якої 253459,62грн заборгованість за послуги теплопостачання та 478,15грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано.
Доводи скаржника в частині: «… Скаржник є суб`єктом господарської діяльності, ані рахунки, ані акти прийому-передачі послуг зі сторони Позивача за спірний період по якому Позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості - не надавалися, що свідчить про безпідставність здійснення оплати.
Протягом періоду з 05.11.2021 року по 30.11.2023 року Позивачем жодного разу належним чином на адресу Відповідача не направлялися рахунки та акти приймання-передачі наданих послуг. Наданий Позивачем один реєстр згрупованих поштових відправлень з відмітками відділень поштового зв`язку - не може братися до уваги, адже доказів отримання листів немає, як і не має реєстрів відправлень за весь період нарахування. Належним способом жоден лист зі сторони Позивача направлено не було, Відповідач не був повідомлений про щомісячні нарахування, не мав можливості сплатити через неповідомлення суми стягнення та реквізитів, не міг включити їх до своїх витрат, адже Скаржник є фізичною особою - підприємцем і нарахування за два календарні роки в обов`язковому порядку повинні бути відображені у бухгалтерському обліку.
Окрім цього, до позовної заяви не додані акти прийому-передачі наданих послуг, а рахунки не містять обов`язкової інформації визначеної Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», зокрема обсяг спожитої теплової енергії за поточний період, показання відповідного вузла обліку, на основі яких цей обсяг визначений.
Суд першої інстанції при прийнятті Рішення від 27.08.2024 року безпідставно вважав доведеною позицію Позивача про належне виконання обов`язку з надання рахунків, які містять дані про щомісячні нарахування здійснені за два календарні роки. Судом не було надано належної правової оцінки позиції та доводам Скаржника. …» колегією суддів відхиляються з огляду на наступне:
У постанові від 22.08.2023 у справі №910/14570/21 Верховний Суд також зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно продажу товару, надання послуг/виконання робіт, як зі сторони покупця (замовника), так і продавця (виконавця), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані товари (послуги, роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє покупця (замовника) від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то продаж товару (надання послуг чи виконання робіт), є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання покупцем (замовником) актів приймання-передачі без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (поставці товару, наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальна поставка товару, надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Така ж правова позиція висвітлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №914/131/22.
Факт отримання відповідачем послуги підтверджується актами подання теплоносія на житловий будинок 5 по вул. Петра Дорошенка (колишня назва Блюхера), у якому знаходиться нежитлове приміщення, власником якого є відповідач, зведеними відомостями розподілу теплової енергії, звітами про споживання та виставленими для оплати рахунками-фактурами.
Відповідно до положень законодавства у сфері житлово-комунальних послуг, обов`язок споживача щодо оплати житлово-комунальних послуг виникає з факту їх споживання та ґрунтується на імперативних приписах закону, а не ставиться у залежність від факту отримання рахунків або інших розрахункових документів.
Згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії № 830, споживач зобов`язаний здійснювати оплату за спожиту послугу щомісяця у строки та в порядку, визначені договором, при цьому споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору, а також у разі її фактичного споживання.
Доводи відповідача про ненаправлення рахунків також не спростовують наявності у нього обов`язку з оплати спожитих послуг, оскільки рахунок є розрахунковим документом, який містить інформацію про розмір нарахувань, але не є підставою виникнення грошового зобов`язання.
Судами першої та апеляційної інстанції не встановлено порушень в розрахунку позивача обсягу споживання відповідачем теплової енергії у спірному періоді з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 206, 207 том 1).
Відповідач під час вирішення спору у цій справі не надав, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують оплату спожитої у період: листопад 2021 року - листопад 2023 року теплової енергії на суму 253459,62 грн, а також наданих у цей же період послуг з абонентського обслуговування на суму 478,15 грн.
Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 253937,77грн, з якої 253459,62грн заборгованість за послуги теплопостачання та 478,15грн заборгованість за послуги абонентського обслуговування, судом першої інстанції правомірно визнані обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 763,51грн за період з 01.12.2023 по 13.02.2024 та інфляційні втрати у сумі 868,36грн за період з грудня 2023 року по січень 2024 року.
Судом першої інстанції здійснено перевірку виконаного позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, внаслідок якої порушень норм чинного законодавства та умов договору не встановлено.
Відповідно до пункту 45 Договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу.
Надані відповідачу послуги з постачання теплової енергії є комунальними послугами, що регулюються нормами Закону України Про житлово-комунальні послуги.
За арифметично вірним розрахунком позивача розмір пені становить 931,48 грн. загальний період з 01.12.2023 по 13.02.2024.
Судом першої інстанції здійснено перевірку виконаного позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, внаслідок якої порушень норм чинного законодавства та умов договору не встановлено.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача: «… Позивачем не доведено, а судом першої інстанції передчасно встановлено, ще Позивач немає даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях тг на горищах.
Законодавець надає Позивачу право визначити обсяг теплової енергії витрачений на загальнобудинкові потреби опалення спрощено - як частку вц загального обсягу споживання, що для багатоповерхового будинку складає 20%.
Однак, матеріали справи не містять доказів неможливості Позивачем вирахування даних для арифметично правильного розрахунку обсягу теплової енергії.
Судом першої інстанції дані обставини досліджені не були…» з огляду на те, що вони ґрунтуються на неправильному розумінні відповідачем механізму розподілу обсягів спожитої теплової енергії, визначеного чинним законодавством.
Так, до 31.12.2021 року розподіл включав окремий показник витрат на опалення місць загального користування, тоді як з 01.01.2022 року, у зв`язку зі змінами правового регулювання, застосовується узагальнений показник загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП), який включає, зокрема, витрати на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем.
Відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу № 315, розподіл обсягів теплової енергії, спожитої у будівлі, здійснюється між усіма співвласниками будинку пропорційно їх частці (опалювальній площі), незалежно від факту користування місцями загального користування чи суб`єктивного ставлення споживача до таких витрат.
Таким чином, доводи відповідача про те, що він не користується місцями загального користування, не впливають на обов`язок участі у відшкодуванні витрат на загальнобудинкові потреби.
Крім того, колегія суддів враховує, що багатоквартирний будинок є об`єктом спільної сумісної власності його співвласників, до складу якої входять, зокрема, місця загального користування, допоміжні приміщення та внутрішньобудинкові інженерні мережі. Відповідно, власники квартир та нежитлових приміщень зобов`язані брати участь у витратах на утримання такого майна, у тому числі шляхом оплати житлово-комунальних послуг.
Посилання відповідача на відсутність у позивача точних даних щодо площ або характеристик внутрішньобудинкових мереж не спростовують правомірності здійснених нарахувань, оскільки чинним законодавством передбачено можливість визначення обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби, на підставі даних комерційного обліку з подальшим розподілом відповідно до встановленої Методики.
При цьому матеріалами справи підтверджено, що нарахування здійснювались позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та Методики розподілу № 315, яка є обов`язковою до застосування виконавцем комунальної послуги.
Сама по собі відсутність у матеріалах справи окремих технічних характеристик будинку або інженерних мереж не є підставою для визнання розрахунків позивача необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано жодних альтернативних розрахунків або доказів, які б спростовували визначені позивачем обсяги нарахувань.
Також, колегія суддів враховує, що відповідач, як співвласник багатоквартирного будинку, не був позбавлений можливості ініціювати зміну моделі договірних відносин, отримати необхідну інформацію щодо нарахувань або оскаржити їх у встановленому порядку, проте таких дій не вчинив.
Викладені в апеляційній скарзі доводи: «… Приміщення Відповідача не може бути у повному обсязі віднесено за своєю технічної конструкцією до площі зі статусом «нежитлове приміщення», адже відповідно до Технічн ого паспорту від 12.12.201року2, виконаного КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», нежитлове приміщення № 193 ц будинку № 5 по вулиці Петра Дорошенка (колишня вул. Блюхера), м. Кривий Ріг, вбудоване в перший та підвальний поверхи 9-поверхового житлового будинку, загальною площею 1478,8 кв.м.
У загальну площу зазначеного приміщення входить підвал, площа якого становить 1045,2 кв.м.
Натомість, площа нежитлового приміщення, що розташоване на першому поверсі багатоквартирного будинку, що якраз підпадає під визначення «нежитлове приміщення» та яке у минулому виведене з житлового фонду, становить лише 433,0 кв.м.
Підвальне приміщення у 1045,2 кв.м., не може бути віднесене до нежитлового фонду та братися у розрахунок для здійснення нарахування Позивачем плати відповідно до Детального розрахунку виконаних нарахувань, адже підвальне приміщення має різні технічні характеристики від приміщень, розташованих у житлових будинках та виведених з житлового фонду.
Окрім цього, не здійснення Позивачем збору даних щодо площ місці, загального користування та допоміжних приміщень, яким по суті є підвал ставить під сумнів здійснений розрахунок та його відповідність, відсутність задвоєння зазначеної площі.
На підтвердження безвідповідального відношення Позивача до здійснення розрахунку, яке стало підставою для звернення з майновою вимогою до Відповідача та стягнення суми заборгованості 216 281, 97 грн., є наступні обставини:
У буд.№5 по вул. Петра Дорошенка є, окрім нежитлового приміщення №193, що належить на праві власності Скаржнику - нежитлове приміщення №194, що також відноситься до нежитлового фонду, розташоване на першому поверсі зазначеного будинку та належить на праві власності ТОВ «МЕБЛІ ЛІВС».
Однак, площа даного нежитлового приміщення у першочерговому Детальному розрахунку виконаних нарахувань ФОП Кошелєвій К.О., не врахована. У Розділі «площа відключених нежитлових приміщень» значить 1478,8 кв.м. (це приміщення №193). У Розділі «площа нежитлових приміщень» значиться лише 45,2 кв.м.
Тобто, площа нежитлового приміщення №194, що розташоване на 1 поверсі багатоквартирного будинку №5 по вул. Петра Дорошенка і становить 328 кв.м., та на праві власності належить ТОВ «МЕБЛІ ЛІВС» не врахована при проведенні першочергового розрахунку частки теплової енергії та встановлення суми заборгованості Відповідача.
Факт невідповідності здійсненого Позивачем розрахунку, без наявності повних та достовірних даних беззаперечно, на думку Скаржника, є підставою для віднесення такого розрахунку до необґрунтованого та такого, що здійснений поза визначеним порядком. …» відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірний об`єкт визначений як єдине нежитлове приміщення № 193 загальною площею 1478,8 кв.м., вбудоване у перший та підвальний поверхи багатоквартирного житлового будинку, без поділу на окремі самостійні об`єкти нерухомості.
Отже, у розумінні чинного законодавства вказаний об`єкт є єдиним самостійним об`єктом права власності відповідача, незалежно від його внутрішньої конструкції чи функціонального призначення окремих частин.
Посилання скаржника на те, що підвальне приміщення не може враховуватись при здійсненні нарахувань, є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та не ґрунтуються на вимогах матеріального права.
Відповідно до положень Методики розподілу № 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється між усіма власниками самостійних об`єктів нерухомого майна пропорційно їх загальній площі, без поділу такого об`єкта на складові частини залежно від їх функціональних чи технічних характеристик.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується висновком судового експерта, наданим самим відповідачем, спірне приміщення не є місцями загального користування, а перебуває у приватній власності відповідача, що виключає підстави для неврахування його частини при здійсненні нарахувань.
Доводи скаржника щодо неврахування при первісному розрахунку нежитлового приміщення № 194 також не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки, як встановлено матеріалами справи, на момент звернення до суду позивач не мав інформації про наявність такого об`єкта та його площу.
Після встановлення відповідних обставин під час розгляду справи судом першої інстанції позивач здійснив коригування розрахунку з урахуванням нововиявлених даних та уточнив позовні вимоги, що свідчить про належне реагування на встановлені обставини, а не про недобросовісність його дій.
Таким чином, сам по собі факт первісної відсутності інформації про окремий об`єкт нерухомості не свідчить про неправильність здійсненого розрахунку.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення скаржником технічних характеристик об`єкта нерухомості та порядку здійснення розрахунків, не підтверджені належними і допустимими доказами та фактично спрямовані на переоцінку доказів, досліджених судом першої інстанції. При цьому апеляційна скарга не містить належних посилань на порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі №904/835/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4617,03грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кошелєвої Катерини Олегівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі №904/835/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024 у справі №904/835/24 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору у сумі 4617,03грн. покласти на Фізичну особу-підприємця Кошелєву Катерину Олегівну.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови суддями Дарміним М.О. та Кощеєвим І.М. підписано 08.04.2026р., суддею Чус О.В., у зв`язку з перебуванням у відпустці, ______________.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв