КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/2795/25
провадження № 22-ц/824/13617/2025
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року в складі судді Плахотнюк К. Г.,

встановив:

20.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила винести обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника як: 
заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом особистої приватної власності постраждалої особи: квартири АДРЕСА_2 . 
Посилалась на ті підстави, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
В березні 2019 року вона надала згоду на проживання у цій квартирі своїй доньці, ОСОБА_3 , із сім`єю.
З 11.03.2019 у квартирі, крім неї, проживають її донька ОСОБА_3 разом із сім`єю - сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловіком ОСОБА_2 . 
У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року (справа №752/10351/24) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.
Проживання у квартирі ОСОБА_2 , яка є її приватною власністю, створює їй перешкоди у користуванні квартирою, оскільки він вчиняє в домі сварки, скандали. Своїми діями він робить неможливим і нестерпним проживання з ним в одній квартирі. 
Зазначала, що 30.09.2024 Голосіївським УП ГУНП у м. Києві за її заявою складено протокол про адміністративне правопорушення від 30.09.2024 серії ВАВ №582812 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 . В протоколі зазначено, що ОСОБА_2 15.09.2024 о 19:00 за адресою мешкання ОСОБА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: висловлював образливі слова в її бік, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю. 
09.01.2025 інспектором СПДН Солом`янського УП ГУНП у м. Києві Піддубною Д. Е. винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА№372588 стосовно ОСОБА_2 у зв`язку з скоєнням ним домашнього насильства 09.01.2025 о 11:24 психологічного характеру відносно ОСОБА_1 . Стосовно кривдника ОСОБА_2 вжиті заходи термінового заборонного припису: заборона у будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою.
Наведені обставини свідчать про неодноразове вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 . 
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила заяву задовольнити. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року вказану заяву залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала достатніх доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". За результатами судового розгляду встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір майнового характеру. 
24.06.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким її заяву задовольнити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що жодних доказів про наявність майнових спорів за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, стягнення грошових коштів тощо, які б носили майновий характер, суду не надано і не може бути надано, оскільки вони відсутні і підстав для їх виникнення немає. 
Справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про його виселення з цієї ж квартири, яка перебуває у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва, не носить майновий характер, так як є захистом права власності власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Безпідставні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про сплату грошей у розмірі 40 000 доларів США також є доказом вчинення ним домашнього насильства психологічного характеру відносно заявниці.
Висновок суду про відсутність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру відносно заявниці є необґрунтованим з огляду на те, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про здійснення домашнього насилля відносно ОСОБА_1 і які є достатніми для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
Судом першої інстанції надана необ`єктивна оцінка показів свідка ОСОБА_3 , яка підтвердила психологічне насильство її колишнього чоловіка по відношенню до її матері - заявниці у справі. При цьому покази ОСОБА_2 були прийняті судом беззастережно, що свідчить про упередженість суду при оцінці доказів. 
При розгляді заяви судом порушено норми процесуального права щодо строків розгляду заяви про видачу обмежувального припису, встановлені статтею 350-5 ЦПК України. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористався. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 17.19.2024, 22 січня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 25.10.2023 року є адреса: АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року (справа №752/10351/24) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03 вересня 2005 року, розірвано. 
На підтвердження підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , заявницею надано: копію протоколу про адміністративне правопорушення від 30.09.2024 серії ВАВ №582812 від 30.09.2024; копію термінового заборонного припису серія АА №372588 від 09.01.2025. 
Судом встановлено, що постановою судді Голосіївського районного суду м. Києві від 12 грудня 2024 року ( справа №752/21253/24) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито.
Відповідно до змісту вказаної постанови суду, проаналізувавши письмові та усні пояснення учасників, суд (суддя) не встановив у них обставин, які б свідчили про настання домашнього насильства, оскільки між особами, заявленими сторонами домашнього насильства, наявний довготривалий спір щодо майна, який зумовлює негативне ставлення одне до одного, прояви зневаги, що вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, а саме: квартири АДРЕСА_2 , шляхом виселення відповідача із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року (справа № 752/24851/24) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.04.2025 закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 21.05.2025.
Судом встановлено, що 09.01.2025 року інспектором Солом`янського УП РУНП у м. Києві винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №372588, у зв`язку зі скоєнням ОСОБА_2 09.01.2025 о 11:24 домашнього насильства психологічного характеру відносно тещі ОСОБА_1 . 
Терміновий заборонний припис стосовно кривдника у виді заборони в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою винесений строком на 3 доби з 12:30 год. 09.01.1025 та діє до 12:30 год. 12.01.2025.
Відповідно до форми оцінки ризиків домашнього насильства, яку заповнено старшим інспектором СПДН Солом`янського УП ГУНП у м. Києві капітаном поліції Сергієм Лисим, визначено низький рівень небезпеки, на всі поставлені питання при проведенні оцінювання ризиків постраждала особа надала відповіді «ні» (а.с.49).
В судовому засіданні в якості свідка була допитана дочка заявниці - ОСОБА_3 , яка підтвердила психологічне насильство її колишнього чоловіка по відношенню до її матері - заявниці у справі. Остання зазначала, що погані стосунки між її матір`ю та ОСОБА_2 склалися після розірвання шлюбу, коли останній змінив порядок користування квартирою. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для видачі обмежувального припису з таких підстав. 
Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. 
Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.
У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3 та 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).
Обставини справи та надані суду докази в даній справі не свідчать про наявність підстав для видачі обмежувального припису, оскільки доводи заявника про вчинення по відношенню до неї психологічного насильства з боку заінтересованої особи є недоведеними. 
Матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що словесні образи з боку ОСОБА_2 , про які особа зазначає в поданій заяві, викликали у неї побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю.
З огляду на обставини справи, наявність в суді справи щодо усунення перешкод у здійсненні заявницею права користування та розпорядження майном, а саме: квартирою АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_2 із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, свідчить про існування між сторонами цивільно-правового спору, який має вирішуватись у загальному позовного провадженні. 
Таким чином, доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги заявниці ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13.02.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук