Справа № 308/9148/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.,
суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.
з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ПРАТ Страхова компанія "Універсальна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ПРАТ Страхова компанія "Універсальна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що 19.04.2023 року близько 19:30 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом марки «SEAT» моделі «Leon» з державним номерним знаком НОМЕР_1 вчинила ДТП, а саме зіткнення з автомобілем марки " Volkswagen" моделі ”Тіguan 2.0 ТDІ" з держаним номерним знаком " НОМЕР_2 " під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_3 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді компресійного перелому тіла 4-го грудного хребця.
За вказаним фактом СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснювалось досудове розслідування відомості про які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023071170000284 від 20.04.2023 року, за ч.1 ст. 286 КК України. 26.02.2024 року, за результатами розслідування було складено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, який для подальшого його розгляду скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. 26.03.2024 року під час судового розгляду справи №308/3768/24 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, остання визнала свою провину у вчиненні злочину, щиро розкаялась та відшкодувала потерпілому ОСОБА_3 завдану шкоду, а тому з цих підстав вона та її захисник клопотали перед судом про закриття провадження по справі у відношенні до ОСОБА_1 та звільнення її від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з тим, що вона примирилась з потерпілим ОСОБА_3 . Вказане клопотання Ужгородським міськрайонним судом було задоволено та винесено відповідне рішення.
Внаслідок ДТП позивач отримала збитки матеріального характеру. Окрім того позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку остання оцінює в розмірі 50000,00 грн.
Виходячи з викладених обставин позивач просила стягнути з відповідача у відшкодування завданої матеріальної 253 626грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року заявлений позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 253 626, 00 гривень матеріальної шкоди та 20000,00 гривень моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та вирішити питання по судовим витратам, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказано, що судом не враховано, що судовими рішеннями, які набули законної сили, встановлено, що причиною ДТП, яка мала місце 19.04.2023 року, та її наслідків стали спільні дії обидвох водіїв, як її, ОСОБА_1 , так і іншого водія - ОСОБА_3 , який керував автомобілем, що належав позивачу. Оскільки наслідками ДТП позивачу було спричинено матеріальний збиток у розмірі 413 626 грн., з урахуванням диліктно – цивільно правової відповідальності обох водіїв у позивача були правові підстави стягувати із кожної винної особи по 50% розміру матеріального збитку, а саме по 206813 грн. Позивач ОСОБА_2 отримала від страховика відшкодування у розмірі 160 000грн, а тому грошовий розмір її, ОСОБА_1 , матеріальної відповідальності перед позивачем повинен становити 46 813 грн. (206813 грн.- 160 000грн.), і саме у цій частині вона визнавала позов у суді першої інстанції та визнає і на даний час. Вважає, що моральна шкода у розмірі 20 000грн. з неї стягнута безпідставно, а тому у її задоволенні слід відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник апелянта – адвокат Качайло А.І. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Представник позивача - адвокат Гельжинський Р.Л. в судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з приписами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6. ст. 81 ЦПК України).
Матеріалами справи установлено, 19.04.2023 року близько 19:30 ОСОБА_1 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, тобто діючи з кримінально-протиправною недбалістю, керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки ” SEAT» моделі «Leon» з держаним номерним знаком ” НОМЕР_3 " при виїзді з населеного пункту Великі Лази Ужгородського р-ну Закарпатської обл. на автомобільну дорогу М-06 «Київ-Чоп», 801+539.5 км, проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечила безпеку дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дороги з чотирьома смугами руху у напрямку міста Ужгорода (дві з яких основні, одна призначена для розвороту у напрямку міста Мукачево та одна для виїзду з населеного пункту Великі Лази у напрямку міста Ужгорода), порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України), а саме п. 10.3, згідно з яким у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються у попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, при перестроюванні з смуги розгону, тобто з смуги, що веде з населеного пункту Великі Лази у напрямку міста Ужгорода на крайню праву смугу руху у напрямку міста Ужгорода, не надала дорогу автомобілю марки " Volkswagen" моделі ”Тіguan 2.0 ТDІ ", з держаним номерним знаком " НОМЕР_2 ", який на праві власності належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в салоні якого перебували пасажири ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався в попутному напрямку по автомобільній дорозі М-06 "Київ-Чоп" зі сторони м. Мукачево у напрямку м. Ужгорода на тій смузі руху, на яку вона мала намір перестроїтися, виїхала на його смугу руху, після чого ОСОБА_3 з метою уникнення зіткнення в момент виникнення йому небезпеки для руху, виїхав на ліву смугу руху, де через декілька секунд виїхала ОСОБА_1 , після чого відбулося зіткнення лівою боковою частиною автомобіля марки «SEAT» моделі «Leon» з держаним номерним знаком " НОМЕР_3 " під керуванням ОСОБА_1 з передньою частиною автомобіля марки " Volkswagen" моделі ”Тіguan 2.0 ТDІ" з держаним номерним знаком " НОМЕР_2 " під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_3 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді компресійного перелому тіла 4-го грудного хребця.
За вказаним фактом СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснювалось досудове розслідування відомості про які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023071170000284 від 20.04.2023 року, за ч.1 ст. 286 КК України. 
26.02.2024 року, за результатами розслідування було складено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч1 ст.286 КК України, який для подальшого його розгляду скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.
26.03.2024 року під час судового розгляду справи №308/3768/24 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, остання визнала свою провину у вчиненні злочину, щиро розкаялась та відшкодувала потерпілому ОСОБА_3 завдану шкоду, а тому з цих підстав вона та її захисник клопотали перед судом про закриття провадження відносно ОСОБА_1 та звільнення її від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1ст.286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з тим, що вона примирилась з потерпілим ОСОБА_3 . 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2024 року задоволено заявлене клопотання, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України та закрито кримінальне провадження на підставі ст. 46 КК України.
Відповідно до транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-23/5405-АВ від 19.07.2023 року, проведеної в рамках кримінального провадження №12023071170000284 від 20.04.2023 року, за ч.1 ст. 286 КК України встановлено, що: Ринкова вартість автомобіля марки ” Volkswagen" моделі ”Тіguan 2.0 ТDІ, д.н.з. " НОМЕР_2 ", станом цін на 19.04.2023 року з урахуванням ознак зносу становить 413626 (чотириста тринадцять тисяч шістсот двадцять шість) гривень; Провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля марки Volkswagen" моделі ”Тіguan 2.0 ТDІ ", д.н.з. " НОМЕР_2 " можливо. Вартість відновлювального ремонту після ДТП станом на на 19.04.2023 року становить 826419, 96 грн.
Вартість матеріального збитку завдана власнику транспортного засобу марки Volkswagen" моделі ”Тіguan 2.0 ТDІ ", д.н.з. " НОМЕР_2 " після дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.04.2023 року становить 413626 (чотириста тринадцять тисяч шістсот двадцять шість) гривень. 
02.05.2024 року ПРАТ Страховою компанією «Універсальна» ОСОБА_2 , було виплачене страхове відшкодування в сумі 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.08.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2024 року скасовано, визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1ст. 347 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП. 
Згідно даної постанови встановлено, що 9.04.2023 року о 19 год. 30 хв. на автодорозі М-06 «Київ-Чоп» 901 км водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4 , під час руху не переконався у виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не зменшив швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Seat», моделі «Leon», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , яка здійснювала маневр перестроювання у смугу, по якій рухався транспортний засіб марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.Такими діями ОСОБА_3 порушив п.п.10.1,12.3 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
У поданому позові позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , суму завданих внаслідок ДТП матеріальних збитків, що становлять різницю між фактичною шкодою, яка залишилась невідшкодованою, та страховою виплатою, що складає 253 626, 00 грн., яку винуватиця ДТП - ОСОБА_1  у добровільному порядку відмовилась відшкодовувати.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку
Згідно із ч.1 ст. ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону).
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Матеріалами справи доведено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.04.2023 року, вартість матеріального збитку завдана власнику транспортного засобу марки Volkswagen" моделі ”Тіguan 2.0 ТDІ ", д.н.з. " НОМЕР_2 " позивачу ОСОБА_2 , становить 413626 гривень, що перевищує розмір страхового відшкодування для повного відшкодування шкоди.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2024 року, якою звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 286 КК України та закрито кримінальне провадження на підставі ст. 46 КК України, доведено протиправність дій відповідача ОСОБА_1 , внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода та завдано позивачу матеріального збитку у вигляді пошкодження належного їй на праві власності вищевказаного транспортного засобу.
Разом з тим, постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.08.2024 року винність у даній дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 19.04.2023 року, встановлено також і водія ОСОБА_3 , який порушив п.п.10.1,12.3 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Таким чином, позивачу завдано матеріальних збитків у розмірі 413626 гривень з вини обох водіїв транспортних засобів – відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому розмір відшкодування згідно із ч.1 п.3 ст.1188 ЦК України визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
З доводами апелянта в цій частині колегія суддів погоджується, однак не погоджується з доводами апелянта, що обоє водії повинні нести перед позивачем відповідальність за причинені збитки у рівних частках по 206813 грн. (413626:2).
Визначаючи частку розміру відшкодування і відповідальності кожного з водіїв колегія суддів враховує обставини, що мають істотне значення. А саме, колегія суддів враховує, що саме відповідач ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем марки ” SEAT» моделі «Leon» з держаним номерним знаком ” НОМЕР_3 " при виїзді з населеного пункту Великі Лази Ужгородського р-ну Закарпатської обл. на автомобільну дорогу М-06 «Київ-Чоп», проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечила безпеку дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дороги з чотирьома смугами руху у напрямку міста Ужгорода, порушила п. 10.3ПДР України та не надала дорогу автомобілю марки " Volkswagen" моделі ”Тіguan 2.0 ТDІ ", з держаним номерним знаком " НОМЕР_2 ", який на праві власності належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 , виїхала на його смугу руху, після чого ОСОБА_3 з метою уникнення зіткнення в момент виникнення йому небезпеки для руху, виїхав на ліву смугу руху, де через декілька секунд виїхала ОСОБА_1 , після чого відбулося зіткнення даних транспортних засобів. Тобто, першопричиною внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода та пошкодження транспортного засобу позивача є порушення правил дорожнього руху та неправомірні дії саме відповідача ОСОБА_1 , а водій ОСОБА_3 , саме через дії відповідача ОСОБА_6 допустив порушення ПДР та змушений був внаслідок виникнення йому небезпеки для руху, яку створила відповідач ОСОБА_1 , уникати зіткнення, виїхав на ліву смугу руху, та допустив порушення ПДР. Також, колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_7 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення, ОСОБА_8 - адміністративне правопорушення.
З врахуванням наведеного колегія суддів дійшла наступного висновку про визначення часки відповідальності внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди кожного з водіїв, а саме частка відповідальності відповідача ОСОБА_1 становить – 80%, частка відповідальності водія ОСОБА_3 – 20 %.
З вказаних обставин, відповідальність відповідача ОСОБА_1 становить 330 900,8 грн. (80% з 413626грн.). Оскільки ПРАТ Страховою компанією «Універсальна» ОСОБА_2 , було виплачене страхове відшкодування в сумі 160000 гривень, матеріальна шкода, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки становить 170 900,8 грн. (330 900,8 грн. – 160000,00 грн = 170 900,8 грн.).
В цій частинні доводи апеляційної скарги є обґрунтованими
Разом з тим, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. 
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків , встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що в результаті ДТП, яка мала місце 19 квітня 2023 року, через неправомірні та винні дії відповідача, позивач зазнала моральних переживань та страждань, оскільки вона не могла користуватися своїм автомобілем за призначенням, був порушений її повсякденний устрій життя, та дійшов правильних висновків про наявність підстав про відшкодування позивачу завданої відповідачем моральної шкоди. Суд врахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимушених змін у її життєвих і соціальних стосунках, та обґрунтовано визначив суму відшкодування моральної шкоди у розмірі в сумі 20 000 грн., що відповідає розумності і справедливості.
Рішення суду першої інстанції у цій частині є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріально шкоди підлягає зміні з вищенаведених підстав.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Згідно з п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом - 2024 р.) судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1211,20 грн. та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 15140 грн.
Позивачем заявлено позов на загальну суму 303626 грн. (253626 грн. матеріальної шкоди.+ 50000 грн. моральної шкоди). 
Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в загальному розмірі 190900,80 грн. (170900,80 грн. матеріальної шкоди.+в частині стягнення моральної шкоди 20000 грн. залишено в силі), що складає 62,87% від пред`явлених вимог.
Ціна позову в даній справі становить 303626 грн. Відтак, за подачу позову судовий збір становив у розмірі 3036,26 грн. (303626 грн. х 1%), при цьому позивачем було сплачено судовий збір за подання позову в сумі 1211,20 грн., оскільки така звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди. За подання апеляційної скарги судовий збір складає у розмірі 4554,39 грн. (3036,26 грн. х 150%), який був сплачений відповідачем. Загальний розмір судових витрат по справі становить 7590,65 грн. (3036,26 грн.+ 4554,39 грн.).
З огляду на часткове задоволення позовних вимог у розмірі 190900,80 грн., що становить 62,87% від пред`явлених вимог, відтак на відповідача покладається 62,87% від судових витрат (7590,65 грн. х 62,87% = 4772,25 грн.) та враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, враховуючи приписи ч.10 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави різницю судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 217,86 грн. (4772,25 грн. – 4554,39 грн.).
Керуючись ст.ст. 376, 382- 384 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди змінити та стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 170 900, 80 гривень матеріальної шкоди.

Рішення у частині стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 217,86 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2026 року. 
Головуючий : 
Судді: