Справа № 465/8596/24 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2149/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника Франківського відділу соціального захисту
управління соціального захисту Департаменту гуманітарної 
політики Львівської міської ради – Заяць Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 03 червня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2024 року Франківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з січня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Франківському відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, як внутрішньо переміщена особа з міста Лисичанська Луганської області. В жовтні 2017 року виплату відповідачці щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, було припинено, оскільки з переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, виключено м. Лисичанськ. Допомога призначається відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332. В результаті перевірки, проведеної спеціалістами Національної соціальної сервісної служби у Львівській області, наданих відповідачкою даних, встановлено, що відповідачка неправомірно отримала допомогу за періоди з 01.03.2022 року до 30.09.2022 року та з 01.11.2022 року до 31.03.2023 року. Відповідно до Порядку (в редакції чинній на момент призначення), допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505. Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року, крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої російською федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, після 24 лютого 2022 року. 
Відповідно до бази Єдиної інформаційної системи соціальної сфери 04.12.2022 року Міністерством соціальної політики України відповідачці було призначено допомогу, яка призначена автоматично, як нове звернення та виплачено допомогу з 01.03.2022 року до 30.09.2022 року, тобто за попередній період, та з 01.11.2022 року до 31.03.2023 року. Згідно з Актом про проведення перевірки дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей, складеного Головним управління Національної соціальної сервісної служби у Львівській області від 08.12.2023 року №43 встановлено неправомірне нарахування допомоги внутрішньо переміщеним особам до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, що призвело до неправомірного отримання державних коштів по особових справах, в тому числі і відповідачкою.
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача кошти, надміру виплачені за призначеною допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам у сумі 24 000.00 грн.
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03 червня 2025 року позов Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради кошти, надміру виплачені за призначеною допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам в розмірі 24 000. 00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради судові витрати на оплату судового збору в розмірі 3028 грн.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт вказує, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вважає, що позивачу було достеменно відомо всі особисті дані відповідачки та обставини, за яких вона отримала статус внутрішньо переміщеної особи, з якого вона міста та які виплати отримувала раніше. На думку апелянта, обставини, які позивач вважає такими, що позбавляють відповідачку права на отримання грошової допомоги, не були взяті до уваги Міністерством соціальної політики України під час призначення допомоги. Стверджує, що виплати відповідачці щомісячної допомоги здійснювались позивачем добровільно за відсутності рахункової помилки і одночасно її виплаті не передували жодні недобросовісні дії відповідачки. За будь-яких обставин за правильність нарахування та виплату грошових сум з бюджету має відповідати саме позивач. Звертає увагу на те, що 22.03.2022 року набрала чинності постанова КМУ від 20.03.2022 року №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджений порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, у відповідності до п.3 якого допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради – Заяць Н.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка знала про обставини, що можуть вплинути на призначення на проживання внутрішньо переміщеним особам, однак не повідомила про них позивача, що свідчить про її зловживання.
Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .
23.02.2017 року ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 23 лютого 2017 року №0000124403 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Рішенням начальника Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради В. Максимюка від 05.10.2017 року відповідачці припинено виплату допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі з підстав того, що м. Лисичанськ, в якому зареєстрована відповідачка, не включене у Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085.
Після повномасштабного вторгнення росії на територію України, 28 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась з заявою №4900 про надання допомоги внутрішньо переміщеним особам.
На підставі заяви ОСОБА_1 рішенням Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №2081 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 21.06.2022 року на сім`ю заявниці була призначена допомога в розмірі 2000 грн. щомісячно за період з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року.
На підставі рішення Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01.10.2022 року відповідачці припинено виплату допомоги, причина:до з`ясування обставин.
Листами від 08.09.2023 року, 11.10.2023 року, 25.10.2023 року, 07.11.2023 року, рішенням від 12.10.2023 року та повідомленням про надання державної допомоги сім`ям з дітьми від 26.10.2023 року Франківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відповідачці відмовлено у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам із зазначенням причин відмови. 
25.10.2023 року ОСОБА_1 подано звернення Міністру з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Міністру соціальної політики України, Національній соціальній сервісній службі України, Комітету Верховної ради України з питань соціальної політики, телебаченню «Національний телемарафон» щодо підстав відмови нарахування та припинення їй виплати допомоги як внутрішньо переміщеній особі.
З звернення вбачається, що таке зареєстроване у Франківському відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 25.10.2023 за №260309-7589.
З відповіді Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 17.11.2023 року вбачається, що оскільки ОСОБА_1 станом на 01.03.2022 року не отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, утому числі на оплату житлово – комунальних послуг, та повторно не перемістилася після 24 лютого 2022 року (змінили довідку ВПО по тій самій адресі), не подала заявку на відшкодування витрат за зруйноване житло до 20 травня 2022 року, то відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою КМ України від 20.03.2022 року №332, підстава для виплати допомоги відсутня. 
Актом проведення перевірки дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей №43 від 08 грудня 2023 року, складеним та підписаним працівниками Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Львівській області встановлено неправомірне нарахування допомоги внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не були включені до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватись допомога в рамках програми «є Підтримка», затвердженому розпорядженням КМУ від 06.03.2022 року №204, за винятком, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що призвело до неправомірно отриманих державних коштів по особовій справі №607278 з березня 2022 року по березень 2023 року на загальну суму 26 000.00 грн.
Франківським відділом соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення №260309-8334 від 19.12.2023 року, № 260309-360 від 30.01.2024 року та № 260309-833 від 28.02.2024 року, з вимогою терміново повернути неправомірно нараховані кошти допомоги внутрішньо-переміщеним особам в сумі 24 000.00 грн.
Доказів отримання відповідачкою даних повідомлень матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері соціального забезпечення громадян (враховуючи правовідносини між сторонами та час їх виникнення) регулюються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Постановою КМУ від 20.03.2022 №322 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам». Цей Закон, як вказано у преамбулі, визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій. Вказаною Постановою КМУ (п.1) затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам; Порядок використання коштів державного бюджету для надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Надання допомоги внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332 (далі Порядок).
Відповідно до п.2 Порядку (у редакції, що діяла на час звернення відповідачки із заявою), допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204.
Відповідно до п.3 Порядку (у редакції, що діяла на час звернення відповідачки із заявою), допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.
Крім того, за змістом п.6,8,10 Порядку №322 визначено, що для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Порталу Дія. Заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до органу соціального захисту населення, уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг. Допомога призначається органом соціального захисту населення протягом десяти робочих днів з дати надходження заяви про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. За наявності у сформованих Мінцифри переліках внутрішньо переміщених осіб всієї необхідної інформації для призначення і виплати допомоги орган соціального захисту населення забезпечує призначення такої допомоги за відповідний період. У разі відсутності у зазначених переліках необхідної інформації або некоректності її викладення орган соціального захисту населення за наявності засобів зв`язку інформує внутрішньо переміщену особу, включену до сформованого Мінцифри переліку, про надання такою особою необхідної інформації для призначення допомоги за відповідні періоди, а у разі невключення інформації про особу до переліку така особа додатково подає інформацію, збережену на носіях, що підтверджує факт подання заяви засобами Порталу Дія.
Перевірка відомостей, зазначених внутрішньо переміщеною особою в заяві, проводиться органами соціального захисту населення, уповноваженою особою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг під час формування та подання заяви засобами Порталу Дія.
У разі виявлення помилки у персональних даних одержувача, даних номера банківського рахунка (за стандартом IBAN) або категорії одержувача (працездатна особа, дитина, особа з інвалідністю) орган соціального захисту населення проводить коригування відповідної інформації та здійснює перерахунок розміру допомоги (з урахуванням раніше виплачених сум допомоги). Державне підприємство «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики» на підставі списків, отриманих від органів соціального захисту населення або централізованого нарахування допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідно до абзацу другого пункту 9 цього Порядку, щомісяця до 2, 12 і 22 числа формує Реєстри внутрішньо переміщених осіб, які звернулися щодо виплати допомоги на проживання, за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку через АТ «Ощадбанк» на банківський рахунок (за стандартом IBAN) у банку, в якому відкрито рахунок одержувача.
Крім того, згідно з п.11 Порядку, у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Повернення одержувачами коштів виплаченої їм допомоги проводиться на рахунок Мінсоцполітики, відкритий в органах Казначейства.
Відповідно до пункту 29 Порядку № 332, у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період, суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Орган соціального захисту населення має право здійснити перерахунок надміру виплачених коштів допомоги отримувачу за рахунок наступних виплат.
У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Статтею 1215 ЦК України передбачені винятки з правила, закріпленого в статті 1212 ЦК України: не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Оскільки нараховані відповідачу кошти у розмірі 24 000.00 грн є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, то при вирішенні питання повернення вказаних коштів застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України.
Колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену постанові від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15, відповідно до якої у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
На думку колегії суддів зловживанням або недобросовісністю збоку набувача соціальної допомоги в розумінні норм цивільного законодавства, зокрема, Порядку №332, є, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. Проте, у даному випадку стороною позивача у встановленому законом порядку не доведено факту зловживань з боку відповідача, винність її дій чи недобросовісність, надання нею недостовірних даних, що призвело до безпідставного отримання соціальних виплат.
Судом встановлено, що з 01.11.2022 року нарахування, виплата і фінансування допомоги здійснюється на центральному рівні за допомогою Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (ЄІССС) без участі районних відділів соціального захисту. Після наступного звернення у листопаді 2022 року допомога призначена автоматично у новій програмі не як продовження, а як нове звернення. 
Вважаючи неправомірним призначення ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та стверджуючи про підставність позовних вимог, Франківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради посилався на недобросовісність дій ОСОБА_1 , яка, незважаючи на те, що їй неодноразово повідомляли про відсутність підстав для призначення цієї допомоги, в подальшому подавала заяви про її призначення. 
Враховуючи такі доводи представника Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, колегія суддів вважає, що подання ОСОБА_1 заяв про призначення їй допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, її неодноразові звернення, не свідчать про недобросовісність її дій, оскільки подання таких заяв є її правом навіть і за відсутності підстав для призначення такої допомоги, а наявність чи відсутність підстав для їх задоволення, перевірка відомостей, зазначених внутрішньо переміщеною особою, перевірка документів, необхідних для призначення допомоги, підлягає перевірці органом, який вирішує питання призначення такої допомоги.
На думку колегії суддів, позивач, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 діяла недобросовісно, та не перевірив належним чином дотримання заявником усіх критеріїв для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам виплачена ОСОБА_1 добровільно за відсутності рахункової помилки і її виплаті не передували недобросовісні дії відповідача, що доводить відсутність підстав для задоволення позову
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.
У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року).
У рішенні ЄСПЛ від 26 квітня 2018 року у справі «CAKAREVIC v.CROATIA» суд звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є підставними, а відтак в задоволенні позовних вимог Франківського відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради слід відмовити.
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4542.00 судового збору за подання апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 – задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 червня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення 24000.00 грн. надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам – відмовити.
Стягнути з Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 4542.00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 18.02.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк