Справа № 344/11358/25 
Провадження № 22-ц/4808/615/26 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючої (суддя-доповідач)  Пнівчук О. В.,
суддів:     Мальцевої Є. Є., Томин О. О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Євген Олександрович, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 лютого 2026 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
в с т а н о в и в :
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 жовтня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за розпискою від 16 червня 2020 року в розмірі 25 447,14 грн, що станом на 01.01.2021 було еквівалентно 900 доларів США, а також 568,90 грн 3% річних. 
Оскільки відповідач це зобов`язання не виконав з 30.09.2021 по 20.06.2025 у нього відповідно до вимог ст. 625 ЦК України виникло зобов`язання сплатити позивачу 3% річних в розмірі 2 842,39 грн, а також 20 028,84 інфляційних втрат за період з 01.10.2020 по 20.06.2025.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04 лютого 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 307,45 грн та інфляційні втрати в сумі 1111,18 грн, а всього 1418,63 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1331,20 грн на користь держави.
Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист по виконанню рішення Коломийського міськрайононого суду від 19 жовтня 2021 року про стягнення заборгованості з відповідача знаходився на виконанні у Івано-Франківському ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Проте, провадження було завершене у зв`язку з тим, що у ході проведення виконавчих дій у боржника не виявлено майно, на яке можливо звернути стягнення. Стягувач повторно подав виконавчий лист на виконання, яке також було завершене у зв`язку з тим, що у ході проведення виконавчих дій у боржника не виявлено майно. Однак, весь цей час у боржника було наявне майно, яке підлягає арешту та на яке в подальшому необхідно було звернути стягнення, що підтверджується інформацією з відповідних реєстрів.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 14 березня 2024 у справі №344/43/21 визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не здійсненні заходів щодо перевірки майнового стану боржника у виконавчому провадженні №76569150 відповідно до вимог частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», та ненаданні відповіді на клопотання представника стягувача. Зобов`язано відповідальних осіб здійснити заходи щодо перевірки майнового стану боржника у виконавчому провадженні №76569150, а також розглянути та надати обґрунтовану відповідь на клопотання представника стягувача від 04 лютого 2025 року.
Вказані обставини, на думку представника скаржника, свідчать про довготривалу бездіяльність відповідача та умисне, систематичне ухилення від виконання взятого на себе зобов`язання а також підтверджують тривалі активні дії позивача, особи похилого віку з інвалідністю, які спрямовані на повернення боргу. 
Натоміть суд першої інстанції вказане не врахував та прийшов до необґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 307,45 грн (за період з 30.09.2021 по 23.02.2022) та інфляційні втрати у розмірі 1111,18 грн, які нараховані з листопада 2021 року по січень 2022 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 покликалась на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.
Зазначає, що відповідач, не може нести відповідальність за бездіяльність ДВС. Більше того його довіритель на момент розгляду справи у суді та набрання рішенням законної сили перебував за межами України. В зв`язку з неможливістю зв`язатися із позивачем, відповідач залишив на одному із українських банківських рахунків суму у 40 000 гривень, вважаючи, що у випадку відкриття виконавчого провадження, виконавцем буде забезпечено виконання зобов`язання шляхом списання вказаних коштів для погашення боргу. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду відповідає цим вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що позивач, як позикодавець, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 344/43/21. Разом із тим суд урахував вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, передбачені відповідними договорами й нараховані починаючи з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання чи часткове виконання) зобов`язань за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на вказані обставини, суд провів власний розрахунок та прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за період з 30.09.2021 по 23.02.2022 у розмірі 307,45 грн та інфляційні втрати, нараховані з листопада 2021 по січень 2022 у розмірі 1111,18 грн. 
З вказаними висновками колегія суддів погоджується.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 жовтня 2021 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 16 червня 2020 року в сумі 25 447, 14 грн, що станом на 01.01.2021 року було еквівалентне 900 доларам США; а також 568 гривень 90 копійок - 3 % річних. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказане рішення не оскаржувалось та набуло чинності 23 листопада 2021 року (а.с. 11-14).
Постановою головного державного виконавця Коломийського відділу ДВС від 07.12.2021 на підставі виконавчого листа № 344/43/21 було відкрито виконавче провадження №677607 щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за розпискою в загальній сумі 26016,04 грн.
18.01.2022 винесена постанова про передачу виконавчого провадження на виконання у ВДВС м. Івано-Франківськ.
Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС у м. Івано-Франківську від 30.06.2022 виконавчий лист №344/43/21 було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ході проведення виконавчих дій, майна та коштів, на які можливо звернути стягнення за боржником виявлено не було.
02.09.2022 на підставі заяви стягувача виконавчий документ було повторно прийнято до виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №697579 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 26016,04 грн.
11.04.2024 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
19.11.2024 виконавче провадження було знову відкрито, що підтверджується постановою головного державного виконавця Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі ВП № 7656915.
З листа начальника Івано-Франківського відділу ДВС від 25.07.2025 №144026, наданого адвокату Юркевич Х. М., вбачається, що на теперішній час в Івано-Франківському відділі ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства на виконанні перебуває відкрите виконавче провадження №69757933 з примусового виконання виконавчого листа №344/43/21 виданого 23.11.2021 Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за розпискою від 16.06.2020р. 19.11.2024 головним державним виконавцем Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та проводяться виконавчі дії спрямовані на повне фактичне виконання судового рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з договору розписки від 16 червня 2020 року, що підтверджується рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 жовтня 2021 року.
Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. 
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням позичальником грошових зобов`язань, що випливають із кредитного договору, наявність та розмір яких констатовано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 жовтня 2021 року, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.
З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про стягнення заборгованості у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами на підставі договору позики.
Отже між сторонами виникли грошові зобов`язання не на підставі рішення суду. Це зобов`язання випливає з договору позики, а рішенням суду визначено конкретний розмір заборгованості та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.
Такий висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16.
Відтак, суд правильно вирішив спір по суті, оскільки під час його вирішення врахував пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, за період з 24 лютого 2022 року.
Так, суд вірно розрахував розмір 3% річних починаючи з 30.09.2021 року (оскільки з 29.09.2021 проценти були стягнуті рішенням суду) до 23.02.2022 в розмірі 307,45 грн (25447,14 х 3%/365 х 146 днів). Аналогічно обґрунтованим є розрахунок інфляційних втрат в розмірі 1111,18 грн за період з 19.10.2021 (дати ухвалення рішення) до 23.02.2022, виходячи з зведеної таблиці індексів інфляції, відповідно до якої сума інфляційних втрат за це період становить 1,0436631%.
Викладене узгоджується із правовими висновками, зокрема, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2024 року у справі № 756/8788/22 (провадження № 61-7585св24), від 27 листопада 2024 року у справі № 759/4324/23 (провадження № 61-11727св24).
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки наведені обставини щодо наявності у боржника майна та перебігу виконавчого провадження не мають правового значення для вирішення спору. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, нараховані з 24 лютого 2022 року штрафні санкції та інші платежі підлягають обов`язковому списанню.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Євген Олександрович,залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 лютого 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуюча       О.В. Пнівчук
Судді:       Є.Є. Мальцева
О.О. Томин